УХВАЛА

11 червня 2024 року 
м. Київ
справа №280/6492/23
адміністративне провадження № К/990/22099/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/6492/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, якою за його заявою від 10.03.2021 у нього відчужені утверджені державою України майнові права позивача на призначення вперше пенсії наукового працівника за віком в солідарній системі (ШВП 136) за двоскладовою формулою (частина 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, далі Закон № 1058-IV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на підставі статті 37 нового Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015  №848 в редакції Закону України №2148 за двоскладовою формулою згідно з пунктом 1 частини 1 статті 9, частини 2 статті 27, статті 40, пункту 13-1 Розділу ХV Закону № 1058-IV в редакції Закону №2148 відповідно до заяви позивача від 10.03.2021;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу за його заявою від 10.03.2021 вперше пенсії наукового працівника за віком (ШВП 136) в солідарній системі на підставі статті 37 нового Закону №848, пункту 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV за «двоскладовою формулою» згідно з частиною 2 статті 27 Закону № 1058-IV шляхом обчислення, призначення, перерахунку з урахуванням індексації та виплати йому з 01.03.2021 пенсії наукового працівника за віком згідно законодавче визнаних вимог;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію першої частини наукового працівника за віком Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977 в редакції, що діяла до введення в дію з 01.01.2004 Закону № 1058-IV, відповідно до статті 24 Закону №1977 із страхового стажу наукової роботи 28 років 2 місяці 8 днів, набутого до введення в дію з 01.01.2004 Закону № 1058-IV від середньомісячного заробітку за п`ять років за період роботи на посаді наукового працівника, з 01.06.1978 по 31.05.1983, відкоригованого згідно з абзацом 4 частин 1, 2 статті 40 Закону № 1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 3 роки 2018, 2019, 2020 роки, що передували зверненню позивача за призначенням йому вперше зазначеної пенсії за заявою від 10.03.2021;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію другої частини наукового працівника за віком за частиною 1 статті 27 Закону № 1058-IV з коефіцієнтом страхового стажу згідно зі статтею  25 Закону № 1058-IV за період страхового стажу з 01.01.2004 по 28.05.2008, 4 роки 4 місяці 28 днів, набутого після введення в дію з 01.01.2004 Закону № 1058-IV, від відкоригованого середньомісячного заробітку згідно з абзацами 1, 2, 3 частини 1, частини 2 статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 3 роки 2018, 2019, 2020 роки, що передували зверненню позивача за призначенням йому вперше зазначеної пенсії за заявою від 10.03.2021;
- виплатити позивачу різницю між пенсією наукового працівника за віком (ШВП 136) за пунктом  2А і отриманою пенсією за віком (ШВП 101) за весь період з 01.03.2021 до початку виплати йому пенсії за пунктом 2А (ШВП 136). 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/6492/23 у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з ухваленими у цій справі рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою у якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.
Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.
За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.
Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.
У свою чергу, скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Аналіз аргументів касаційної скарги в сукупності з відображеними у судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Обставин, передбачених пунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, з матеріалів касаційної скарги не встановлено.
Касаційна скарга позивача стосується питання права стосовно правомірності призначення пенсії наукового працівника за віком на підставі статті 37 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 №848 щодо якого викладені Висновки Верховного Суду, зокрема у постанові від 25.09.2018 у справі №336/2004/17.
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів вважає, що ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.
Так, характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовча практика, що склалася з приводу спорів цієї категорії, непоодинока кількість справ з подібними позовними вимогами, відсутність ознак, які роблять цю касаційну скаргу відмінною від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі № 280/6492/23, як у справі незначної складності, не оскаржуються у касаційному порядку.
Згідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на те, що касаційна скарга подана на судові рішення, які за законом не оскаржуються у касаційному порядку, у відкритті провадження за цією скаргою треба відмовити.
Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1.  Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20.11.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/6492/23.
2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                  А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                             В.М. Кравчук 

Суддя                                                                                                               О.П. Стародуб