ПОСТАНОВА                                                         
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2024 року
м. Київ
справа № 334/3511/22
провадження № 51-2415км23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі: 
головуючої                                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2022 року та вирок Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року в кримінальному провадженні № 12022082050000906 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Гуляйполя Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 ), раніше неодноразово судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1.        За вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 
2022 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 цього Кодексу.
2.        За вироком Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року вищевказаний вирок місцевого суду скасовано в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким виключено з вироку місцевого суду посилання на щире каяття як на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , та призначено останньому за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
3.        Згідно з вироком  ОСОБА_6 засуджено за те, що він 02 червня 2022 року приблизно о 22:10, знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , діючи умисно, в ході раптово виниклого словесного конфлікту зі знайомим ОСОБА_7 наніс йому заздалегідь підготовленим предметом, схожим на кухонний ніж, не менше трьох ударів у спину, чим спричинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки ліворуч, із локалізацією рани на рівні 7-го ребра по лопатковій лінії, з пораненням нижньої долі лівої легені по задній поверхні, зі скупченням крові та повітря у лівій плевральній порожнині.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
4.       У касаційній скарзі з доповненням до неї засуджений, викладаючи власну версію подій, відмінну від обставин, визнаних доведеними судом, стверджує про свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та просить судові рішення щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити або призначити новий розгляд у суді першої інстанції, звільнивши його з-під варти. Зазначає, що, сподіваючись на звільнення від відбування покарання з випробуванням, під час розгляду справи в суді визнав свою винуватість у злочині, який насправді вчинила співмешканка  потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , після чого вони за домовленістю з родичкою останньої - свідком ОСОБА_9 обмовили у вчиненні злочину його ( ОСОБА_6 ). Повідомляє, що після ухвалення вироку апеляційним судом, за яким йому обрано покарання у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально,  потерпілий звернувся до правоохоронних органів із заявою про надання ним неправдивих свідчень і обмову ОСОБА_6 . Звертає увагу на те, що розгляд справи в апеляційному суді відбувся за відсутності його захисника. Також указує на те, що, незважаючи на застосовані до нього працівниками поліції тортури, у ході досудового розслідування він своєї винуватості у вчиненні злочину не визнавав. Крім того, вважає, що при призначенні покарання апеляційний суд помилково послався на наявність у нього непогашених судимостей.
Позиції інших учасників судового провадження
5.       На касаційну скаргу засудженого надійшло заперечення прокурора.
6.       У засіданні суду касаційної інстанції прокурор просила відхилити касаційну скаргу засудженого.
Мотиви Суду
7.       Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового                    провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та                        обговоривши доводи касаційної скарги з доповненням до неї, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
8.       За приписами ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
9.       Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу (ч. 2 ст. 438 КПК України)
10.   Таким чином, неповнота судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена можливість скасування касаційним судом рішень попередніх інстанцій з цих підстав.
11.   Оскільки у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся і розповів про обставини вчиненого так, як їх наведено у вироку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З таким порядком дослідження доказів усі учасники судового провадження погодились.
12.   Вирок місцевого суду було оскаржено прокурором у частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Сам засуджений апеляційну скаргу на вирок щодо нього не подавав. У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 викладених у вироку фактичних обставин та своєї винуватості у вчиненні злочину, за який його засуджено, не заперечував, про обмову з боку потерпілого та свідків не зазначав, вибачався та просив не позбавляти волі, надавши останній шанс на виправлення. При цьому погодився з розглядом справи за відсутності його захисника, який не з`явився через зайнятість в іншому процесі та участь якого у цьому кримінальному провадженні згідно з вимогами ст. 52 КПК України не є обов`язковою. Також у ході розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій засуджений жодного разу не повідомляв про застосування до нього працівниками правоохоронних органів недозволених методів досудового розслідування. Навпаки, на запитання свого захисника в засіданні місцевого суду відповів, що під час досудового розслідування тиск на нього не чинився.
13.   Згідно з положеннями статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. 
14.   Відповідно до вимог ст. 65 КК Українисуд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
15.   На підставі та умовах, визначених у ст. 75 КК України, суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
16.   Приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги прокурора, який просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо необхідності скасування вироку місцевого суду в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням та обрання виду й міри покарання, яке належить відбувати реально, правильно вказав на те, що судом першої інстанції не в повній мірі було враховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів різного ступеня тяжкості, відбував покарання у місцях позбавлення волі, має дві непогашені судимості. Проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і продовжив злочинну діяльність, вчинивши тяжкий умисний злочин проти здоров`я особи, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та ставить під сумнів готовність належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки й досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.
17.   Також апеляційний суд обґрунтовано не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_6 щирого каяття, оскільки про таке свідчить не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення особи до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку нею своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Однак дані про таку оцінку своїх дій обвинуваченим у матеріалах провадження відсутні.  
18.   З такими аргументами повністю погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції. Встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, а обране йому апеляційним судом покарання відповідно до найнижчої межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, за якою його засуджено, у виді позбавлення волі на строк 5 років відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам кримінального провадження, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Вважати таке покарання надмірно суворим підстав не вбачається.
19.   Доводи у касаційній скарзі ОСОБА_6 про відсутність у нього на час вчинення злочину, за який його засуджено у цьому кримінальному провадженні, непогашених судимостей не ґрунтуються на вимогах статей 89, 90 КК України. Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 90 цього Кодексу якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.
20.   Що стосується посилання у касаційній скарзі на зізнання потерпілого ОСОБА_7 у наданні ним завідомо неправдивих показань з приводу вчинення щодо нього злочину ОСОБА_6 , то згідно з п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України воно може бути підставою для перегляду судових рішень стосовно останнього за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому Главою 34 КПК України. Однак не дає підстав для їх скасування у межах процедури касаційного перегляду.
21.   Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржених судових рішень у цьому кримінальному провадженні, колегією суддів не виявлено. 
22.   За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а судові рішення щодо нього слід залишити без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2022 року та вирок Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року стосовно нього без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                      ОСОБА_3