Справа № 447/2751/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 33/811/199/24                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        30 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору в дохід держави.
Судом встановлено, що 21.08.2023 близько 02:05 год. ОСОБА_1 у м. Новий Розділ по пр. Шевченка, 36, Львівської області керував транспортним засобом марки Volvo XC90 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6810, тест № 3352, результат 1,27 проміле. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області, скасувати її та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на такі доводи: протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в такому відсутня інформація про свідків; при складанні протоколу ОСОБА_1 не був попереджений про свої права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП; відеозапис є недопустимим доказом, оскільки є фрагментарним, постійно переривається і з його даних неможливо встановити в який час вчинялися певні дії, їх послідовність та всі обставини, які відбувалися з моменту зупинки автомобіля до моменту складення протоколу; в матеріалах справи відсутні відомості щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом; огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений за допомогою приладу Драгер 6810, який не належить до переліку спеціальних технічних засобів, дозволених до використання на території України; всупереч ч.1 ст.265 -1 КУпАП не вилучалося у ОСОБА_1 посвідчення водія. 
В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Циган П.В. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, про причину неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, проте захисник Циган П.В. подав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі.
У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що пропущений на оскарження судового рішення строк необхідно поновити, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: 
 - даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №278818 від 21.08.2023;
- чеком приладу Drager Alcotest 6810 із зафіксованим результатом – 1,27 проміле; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначено результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 1,27 проміле;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичний заклад
- відеозаписом долученим до матеріалів справи на якому зафіксовано факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та результат – 1,27 проміле (з результатом водій не погодився проте відмовився від свого права пройти огляд у медичному закладі). 
Таким чином, саме сукупністю вказаних вище доказів підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенням вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, зокрема те, що при огляді не було залучено двох свідків, є необґрунтованими, з огляду на таке.
Частиною 2 статті 266 КУпАП визначено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння зафіксовано на відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, відтак присутність двох свідків при проведенні такого була не обов`язковою.
Твердження апелянта стосовно того, що до матеріалів справи долучено компакт- диск, на якому міститься лише фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, що на думку апелянта свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, а тому такий відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, не є слушними, так як зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Також не є підставою для закриття провадження у справі відсутність даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції, оскільки це не змінює факт керування останнім в стані алкогольного сп`яніння і не звільняє особу від передбаченої відповідальності .
Крім того, посилання апелянта на те, що при складанні протоколу працівник поліції не ознайомив його з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, є безпідставними так як правопорушник відмовився підписувати, отримувати протокол про адміністративне правопорушення та викласти в ньому свої заперечення. 
Безпідставними є аргументи апелянта наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що алкотестер, яким проводилось освідування не внесений до переліку спеціальних технічних засобів, дозволених для використання на території України, з огляду на наступне.
Так, пунктами першим та третім розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Відповідно до переліку технічних засобів, до спеціальних технічних засобів для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння належать газоаналізатори: «AlcoQuant 6020», «Alcotest 6510», «Alcotest 6820», «Alcotest 6810», «Alcotest 7410 Pluscom», «Алконт 01».
Всі види газоаналізаторів «Drager Alcotest» зареєстровані та внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення згідно з переліком, затвердженим наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29 грудня 2014 року № 1529, що свідчить про правомірність використання приладу Драгер «Alcotest 6810».
Окрім того, з роздрукованого результату огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 за допомогою приладу «Drager Alkotest 6810» вбачається, що датою останнього градуювання приладу є 30.05.2023. Міжпо вірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року № 1747, вказаний інтервал становить 1 рік, тобто до 30.05.2024 року (огляд проводився 21 серпня 2023 року), що свідчить про належне здійснення повірки та калібрування приладу «Drager Alkotest 6810», а відтак підстави для визнання результатів приладу недійсними - відсутні.
За таких умов, огляд ОСОБА_1 проведений за допомогою технічного приладу, яким дозволено такий огляд, отже результат тесту приладу «Drager Alcotest 6810» є допустимим доказом у справі, тому суд обґрунтовано поклав такий в основу доведеності вини останнього.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та зводяться до власної оцінки фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів, при цьому, ОСОБА_1 оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.
Судом враховується рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», за яким будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2023 року.
Постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 12 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк