ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5831/24 Справа № 204/4708/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лавринович Оксана Володимирівна та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Бедлецька Світлана Олегівна на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про визнання спільною сумісною власністю і поділ майна і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю (суддя першої інстанції Самсонова В.В.),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю і поділ майна, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розміщується на земельній ділянці площею 1000 кв.м., на якій розташовані А-3 - житловий будинок, житловою площею 175,1 кв.м., загальною площею 311,4 кв.м.; Ж - літня кухня; 3 - вольєр, К - гараж; Л - альтанка, І - III, 1 - 23 - споруди; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська; автомобіль марки ACURA модель MDX, 2003 року випуску, об`єм двигуна 3474 см3; автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 320, 2009 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 ; меблі: стіл журнальний з деревини вартістю на час придбання 6000,00 грн. та комплект шкіряних м`яких меблів вартістю на час придбання 27000,00 грн.; кошти на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ПАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» станом на дату розірвання шлюбу - 12.05.2016 р. в сумі 156146,69 грн. 
Поділити спільну сумісну власність позивача та відповідача наступним чином: виділити у власність ОСОБА_1 1/2 в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться в АДРЕСА_1 та розміщується на земельній ділянки площею 1000 кв.м., на якій розташовані А-3 - житловий будинок, житловою площею Г кв.м., загальною площею 311,4 кв.м.; Ж - літня кухня; 3 - вольєр, К - гараж; Л - альтанка І - III, 1 - 23 - споруди. Виділити у власність ОСОБА_1 в праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська. 
Відповідачу виділити автомобіль марки ACURA модель MDX, 2003 випуску, об`єм двигуна 3474 см3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості автомобілю марки ACURA модель MDX, 2003 року випуску, об`єм двигуна см3, в сумі 144340,00 грн. 
Відповідачу виділити автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 320, року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості автомобілю марки MERCEDES-BENZ ML 320, 2009 року випуску, білого кольору номер кузова НОМЕР_2 в сумі 290445,00 грн. 
Відповідачу виділити меблі: стіл журнальний з деревини вартістю на придбання 6000,00 грн. та комплект шкіряних м`яких меблів вартістю на час придбання 27000,00 грн., а разом - вартістю 33000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості меблів в сумі 16500,00 грн. 
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 кількості коштів, що на час розірвання шлюбу, а саме - 12.05.2016 року знаходились на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Вартість 1/2 коштів визначити з урахуванням встановленого індексу інфляції з дати розірвання шлюбу на час подання уточненої позовної заяви, а саме 156146,69 / 2 х 0,998 (06.16) х 0,999 (07.16) х 0,997 (08.16) (9.16) х 1,028 (10.16) х 1,018 (11.16) х 1,009 (12.16) х 1,137 (17) х 1,098 (18) х 1,04 1,05 (20) х 1,13 (01.21.) х 1,01 (02.21) = 129920,13 грн.
У червні 2021 року ОСОБА_3  звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю та просив визнати право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщується на земельній ділянці площею 1000 кв.м.,: загальна площа (кв.м.): 311.4, житлова площа (кв.м) 175.1, опис: А-З-житловий будинок, шл.блок, обкл. цеглою; Ж - літня кухня, цегла; 3 - вольєр, метал.; К - гараж, шл.блок; Л-альтанка, цеглою; І-ІІІ, 1-23 - споруди, в повному обсязі (одна ціла частина) за ОСОБА_3 . Визнати право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в повному обсязі (одна ціла частина) за ОСОБА_3 .
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , про визнання спільною сумісною власністю і поділ майна задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : автомобіль марки ACURA модель MDX, 2003 року випуску, об`єм двигуна 3474 см3; автомобіль марки MERCEDES-BENZ ML 320, 2009 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 ; кошти на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», ПАТ «ПУМБ» в загальній сумі 156146,69 грн.
ОСОБА_3 виділено автомобіль марки ACURA модель MDX, 2003 року випуску, об`єм двигуна 3474 см3.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість автомобіля марки ACURA модель MDX, 2003 року випуску, об`єм двигуна см3, в сумі 144340,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість автомобілю марки MERCEDES-BENZ ML 320, 2009 року випуску, білого кольору номер кузова НОМЕР_2 в сумі 67865,00 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1   суми грошових коштів на рахунках в ПАТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», ПАТ «ПУМБ» у загальному розмірі 78073,35 грн. 
В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5128,59 грн. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 , та через своїх представників подали апеляційні скарги, вважають, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуальнго права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лавринович О.В., мотивує скаргу тим, що висновки суду про те, що спірний будинок та земельна ділянка придбані відповідачем до укладання шлюбу за кошти, зароблені відповідачем до укладання шлюбу протирічать обставинам справи та доказам і поясненням.
Вказує, що матеріали справи не містять доказів придбання відповідачем спірного буднику та земельної ділянки за гроші від його підприємницької діяльності.
Зазачає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що з 2009 року позивачка працювала в ТОВ «Родос» на посаді бухгалтера та отримувала постійний дохід, після укладення шлюбу у липні 2010 року дохід позивачки поступив у спільний бюджет родини, з якого і були придбані частина будинку та частина земельної ділянки.
До того ж зазначає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_3 придбав зазначене нерухоме майно по частині будинку та земельної ділянки із його колишнім тестем ОСОБА_6 , правонаступником якого після його смерті є ОСОБА_5 , а тому ОСОБА_5 повинна була бути залученою у справі в якості співвідповідача. Також зазначає, що у такому випадку нерухоме майно не може бути розподілено між колишнім подружжя порівну.
Лавринович О.В. просила рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог, щодо будинку та земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким ці вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник ОСОБА_3 , - адвокат Бедлецька С.О., свою скаргу обґрунтовує тим, що відповідач категорично не погоджується отримувати автомобіль марки ACURA 2003 року у власність та виплачувати компенсацію. Надана позивачкою оцінка автомобіля є завищеною.
Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги при ухваленні рішення інтереси малолітніх дітей та надмірне фінансове обтяження.
Вказує, що автомобіль MERCEDES-BENZ ML 320, ОСОБА_3 не продавався та за нього не були отримані кошти, даний автомобіль було передано ОСОБА_7 за договором застави з метою часткового погашення боргу за договором позики.
Наголошує на тому, що позивачкою не надано доказів того, що на день розірвання шлюбу на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_3 були грошові кошти у розмірі заявленому у позові до стягнення.
Бедлецька С.О. просила рішення Красногврадійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у частині задоволенних позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове, яким:
Відмовити у визнанні спільної сумісної власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 коштів на відкритих рахунках у загальній сумі 156146,69 грн.
Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки ACURA модель MDX 2003 року випуску в сумі 144340 грн. 
Відмовити у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартості автомобіля MERCEDES-BENZ ML 320 2009 року випуску у сумі 67865 грн.
Відмовити у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 чуми грошових коштів у розмірі 78073,35 грн.
Від Бедлецької С.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу позивачка, в якому вона зазначає, що третя особа ОСОБА_5 не є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , як і її померлий чоловік ОСОБА_6 . Згідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником як зараз, так і на момент розгляду справи судом першої інстанції є ОСОБА_8 .
ОСОБА_3 придбав будинок та земельну ділянку за особисті кошти, які він отримав до укладення шлюбу з ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності та розрахувався за нерухоме майно у квітні та в червні 2010 року до укладення шлюбу з ОСОБА_1 .
До вступу у шлюб ОСОБА_1 придбала дороговартісний автомобіль Honda Civic 2008 року випуску, вартість якого складала 161 498, 00 грн, а тому зважаючи на розмір доходів ОСОБА_1 та вартість автомобіля, Позивачка за первісним позовом витратила кошти на придбання авто. Докази, що у неї були збереження чи дохід на придбання будинку та земельної ділянки відсутні.
Бедлецька С.О. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Від представника ОСОБА_1 Лавринович О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому остання наголошує на тому, що придбаний автомобіль ACURA 2003 року був придбаний подружжям у 2014 році, шлюб розірваний у 2016 році, вказує, що ОСОБА_3 під час розгляду справи наполягав на передачі спірного автомобіля ОСОБА_1 .
Вказує, що автомобіль MERCEDES-BENZ ML 320, відповідач придбав за спільні кошти подружжя, ніколи не укладав із рідною сестрою договорів позики та застави.
Лавринович О.В. просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Від ОСОБА_5 відзив на апеляційні скарги не надходив.
Представники позивачки та відповідача - адвокати Лавринович О.В. та Бедлецька С.О. у судовому засіданні доводи апеляційних скарг свої довірителів підтримали та просили їх задовольнити та відповідно відмовити у задоволенні протилежної апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Слід зазначити, що рішення суду переглядається лише в оскаржуваних ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частинах, рішення щодо зістрічного позову ОСОБА_3 не переглядається оскільки такі вимоги у скарзі позивача за зустрічним позовом відстуні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено шлюб в Амур-Нижньодніпровському відділі цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за №498 (том 1 а.с. 7). 
У шлюбі у них народилися діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9). 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року у цивільній справі №200/19737/15-ц шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 17 липня 2010 року, актовий запис 498 - розірвано (а.с. 10).
25 січня 2011 року укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_6 , ОСОБА_3 купили кожний по частці в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , та розміщується на земельній ділянці площею 1000 кв.м. Продаж житлового будинку здійснено за 678533,00 грн. (том 1, а.с. 11).
Згідно до Звіту про оцінку майна, 2017 року, об`єкт оцінки: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що величина вартості, отриманої за результатами оцінки станом на 31 липня 2017 року складає 1 031 022,71 грн. (без урахуванням ПДВ) (а.с. 14).
25 січня 2011 року укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_6 , ОСОБА_3 купили кожний по частці в праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, яка розташована по АДРЕСА_1 , на території Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Продаж земельної ділянки здійснено за 51993,00 грн. (том 1 а.с. 15). 
У зв`язку з чим, ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 від 30 липня 2012 року. Відповідно до списку співвласників земельної ділянки (додаток до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №001573), вбачається, що співвласниками є ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , частки у спільній власності у кожного (том 1, а.с. 18-19) 
Позивачка за первісним позовом вказує, що під час шлюбу ними, у березні - квітні 2011 року, було сплачено грошові кошти за меблі у розмірі 6000,00 грн. (стіл журнальний натуральне дерево), 27000,00 грн. (комплект шкіряної м`якої меблі) (том 1, а.с. 116-119).
Відповідно до довідки ПАТ «Банк Восток» від 18.05.2019 року № вих. 05/1965-1 повідомлено, що на ім`я ОСОБА_3 не має рахунків у Банку, договори про зберігання цінностей не укладалися (том 1, а.с. 148).
Згідно до довідки ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» №КНО-07.8.3/414 від 18.05.2018 року вбачається, що залишок грошових коштів на рахунку ОСОБА_3 банку станом на 12.05.2016 року, становив 119 344,89 грн., рахунок закритий (том 1, а.с. 150).
Листом від 24.05.2018 року №330/51.4-б.б-01 ПАТ «КРЕДИТПРОМБАНК» ОСОБА_3 клієнтом банку у ПАТ «Кредитпромбанк» не значиться (том 1, а.с. 182). 
Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.06.2018 року вбачається, що у ОСОБА_3 у банку був відкритий депозитивний рахунок, залишок заборгованості на 12.05.2016 року - 108,37 грн. На картках НОМЕР_13 - 28993,43 грн., НОМЕР_14 - 7700,00 грн. (том 1, а.с.237). 
Відповідач за первісним позовом вказує, що у період з 2006 року по 2009 року займався підприємницькою діяльністю, що підтверджується звітами суб`єкта малого підприємства-фізичної особи - платника єдиного податку (том 1, а.с. 165-166). Загальний обсяг від виручки в цій період становить 1 174 895,00 грн. 
Судовим експертом від 12 червня 2017 року надано відповідь №103/17А відповідно до якої вбачається, що середня по Україні ціна продажу вживаного автомобілю ACURA MDX, об`єм 3474 см.куб., 2003 року випуску становить 288679,04 грн. (том 1, а.с. 21-22).
Судовим експертом від 25 травня 2018 року надано відповідь №94/18А відповідно до якої вбачається, що середня по Україні ціна продажу вживаного автомобілю Mercedes-Benz ML 320, 2009 року випуску становить 580890,00 грн. (том 2, а.с. 75-76).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 травня 2019 року, яке зареєстровано в реєстрі за №1-314, вбачається, що на підставі заповіту, спадкоємцем майна ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а.с. 113).
Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області листом №31/4-1930 від 15.05.2018 року повідомив, що в період часу з 17.07.2010 року по 12.05.2016 року за громадянином ОСОБА_3 : 19 червня 2008 року було зареєстровано автомобіль марки «Honda Civic» з номерним знаком НОМЕР_3 , 2008 року випуску, чорного кольору, 27.12.2011 року транспортний засіб було знято з обліку для реалізації; 20 лютого 2013 року було зареєстровано автомобіль марки «ACURA MDX 3НГ» з номерним знаком НОМЕР_4 , 2008 року випуску; 26 березня 2010 року зареєстровано автомобіль «ACURA RDX», з номерним знаком НОМЕР_5 , 2007 випуску, 06.11.2015 року транспортний засіб було знято з обліку для реалізації; 21 червня 2012 року було зареєстровано мотоцикл марки «HONDA CBR 250RA» з номерним знаком НОМЕР_6 , 2012 року випуску, 15.04.2015 року транспортний засіб було перереєстровано на нового власника;; 21 січня 2014 року було зареєстровано автомобіль марки «Mercedes-Benz ML» 320, з номерним знаком НОМЕР_7 , 2009 року випуску, 27.06.2017 року транспортний засіб було перереєстровано на нового власника; 14 жовтня 2014 року було зареєстровано автомобіль марки «ACURA MDX», номерний знак НОМЕР_8 , 2003 року випуску, 31.05.2017 року транспортний засіб було перереєстровано на нового власника; 08 липня 2014 року було зареєстровано автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SLK 230», з номерним знаком НОМЕР_9 , 17.12.2015 року транспортний засіб було перереєстровано на нового власника (том 3, а.с. 120). 
20 січня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, розмір позики становить 39000,00 доларів США, яку позичальник отримує в національній валюті по офіційному курсу долара США до гривні на день підписання цього договору та отримання суми позики, що становить 311 727,00 грн. Як вбачається на звороті договору ОСОБА_3 було здійснено рукописний припис, відповідно до якого вказано, що повернуто суму позики частково у розмірі 5500,00 доларів США. Суму у розмірі 4609,00 доларів США, у зв`язку з реєстрацією за ОСОБА_7 право власності на предмет застави в цій частині вважати повернутою ОСОБА_3 . Сума заборгованості за договором позики становить у розмірі 28 891,00 доларів США, що підлягає до сплати після реалізації предмета застави зобов`язується повернути (том 2, а.с. 216). 
21 січня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір застави (транспортного засобу), за цим договором забезпечується виконання договору позики від 20.01.2014 року. Строк основного договору розпочинається з підписання основного договору і закінчується 21 січня 2017 року, а в частині повернення стягнення на предмет застави визначений сторонами у ст. 5 цього договору. Як вбачається на звороті договору ОСОБА_3 було здійснено рукописний припис, відповідно до якого вказано, що на предмет застави звернуто стягнення, шляхом реєстрації за заставодержателем ОСОБА_7 право власності на автомобіль Mercedes-Benz ML320 2009 року випуску. Ціна автомобіля за договором позики у розмірі 28 891,00 доларів США, що підлягає до сплати після реалізації предмета застави ОСОБА_3 зобов`язується повернути (том 2, а.с. 217). 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року по справі №201/6451/21, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суму заборгованості з договором позики від 20 січня 2014 року у розмірі 934968,47 грн., яка складається з суми заборгованості у розмірі 28891 доларів США, що по офеційному курсу НБУ на день звернення з позовом становить 784968,47 грн. та штрафу у розмірі 150 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 9349,70 грн. (том 4, а.с. 35-41)
Відповідачем за первісним позовом, надано суду нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в яких зазначено, що до них у березні 2010 року звернувся ОСОБА_3 , який запропонував продати йому спірне домоволодіння та земельну ділянку на якій воно розташоване, проте продавці, які отримали майно у спадщину, перебували в стані оформлення документів на зазначене майно. Продавці досягли домовленості з ОСОБА_3 щодо продажу йому зазначеної нерухомості за 730 000 грн. після оформлення документів. В квітні 2010 року ОСОБА_3 в якості підтвердження намірів сторін, сплатив їм 600 000,00 грн., що були частиною обумовленої ціни продажу. Після цього ОСОБА_3 розпочав в будинку ремонтні роботи. В червні 2010 року, під час завершення оформлення документів продавцями на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . І не зважаючи на те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку ще не були оформлені на них, спадкоємців, ОСОБА_3 сплатив ним ще 130 000,00 грн., тобто в червні 2010 року ОСОБА_3 повністю розрахувався з ними за придбання житлового будинку та земельну ділянку. Під час оформлення договорів купівлі-продажу майна між продавцями та ОСОБА_3 у нотаріуса продавці виявили, що покупцем виступає також невідомий їм раніше чоловік ОСОБА_6 , як він зазначив тестем. Вказали, що не відомо для чого ОСОБА_3 прохав спадкоємців укласти договори купівлі-продажу з ним та невідомим чоловіком як двома покупцями, хоча ОСОБА_6 ніколи не бачили, до будинку він ніколи не приїзжав, гроші не передавав. Оскільки продавці завчасно отримали всі грошові кошти до укладення угоди, вони не заперечували проти включення зазначеного громадянина до угоди, як співпокупця (т.2 а.с.152-154).
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року по справі №201/6451/21, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суму заборгованості за договором позики від 20 січня 2014 року у розмірі 934 968,47 грн., яка складається з суми заборгованості у розмірі 28 891 доларів США, що по офіційному курсу НБУ на день звернення з позовом становить 784 968,47 грн. та штрафу у розмірі 150 000,00 грн. (том 4, а.с. 42-44).
Договором про врегулювання правовідносин від 06.09.2023 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 , встановлено, що сторони підтвердили, що транспортний засіб марки ACURA MDX, 2003 року, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_8 , перебував та перебуває у фактичній власності ОСОБА_3 (том 4 а.с.45-46).
Відмовляючі у задоволенні вимог про визнання спільної сумісної власністю та поділу будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 придбав житловий будинок та земельну ділянку за особисті кошти до шлюбу, та задовольняючі інші позовні вимоги ОСОБА_1 , визнав, що майно та кошти на банківських рахунках було наявне під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них майнових прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловіку, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція спільності права власності в силу положень статті 74 СК України поширюється й на майно, придбане в період проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Якщо майно придбане подружжям під час шлюбу чи жінкою та чоловіком у період проживання однією сім`єю, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя чи ту особу, яка заперечує проти належності майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя чи осіб, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 359/9533/18 (провадження № 61-11772св23).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справа № 335/373/15-ц (провадження № 61-7863св19), на яку посилається відповідач у касаційній скарзі, зазначено, що: «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України)».
Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.
У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 501/754/17 (провадження № 61-14717св19)).
У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, при поділі таких коштів права банківських (фінансових) установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2023 року у справі № 134/1975/20 (провадження № 61-9517ск22)).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21) зазначено, що «тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав (зокрема, права вимоги, яке виникло на підставі договору позики), за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця».
Матеріалами справи встановлено, що 25 січня 2011 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 продали, а ОСОБА_6 та ОСОБА_3 купили кожний по частці в праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:124:0001, яка розташована по АДРЕСА_1 , на території Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Продаж земельної ділянки здійснено за 51993,00 грн. (том 1 а.с. 15).
ОСОБА_3  до матеріалів справи було надано заяви  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які нотаріальні посвідчені. У вказаних заявах зазначено, що до них у березні 2010 року звернувся ОСОБА_3 , який запропонував продати йому спірне домоволодіння та земельну ділянку на якій воно розташоване, проте продавці, які отримали майно у спадщину, оформлювали документи на зазначене майно. Продавці досягли домовленості з ОСОБА_3 щодо продажу йому зазначеної нерухомості за 730 000 грн. після оформлення документів. В квітні 2010 року ОСОБА_3 в якості підтвердження намірів сторін, сплатив їм 600 000,00 грн., що були частиною обумовленої ціни продажу. Після цього ОСОБА_3 розпочав в будинку ремонтні роботи. В червні 2010 року, під час завершення оформлення документів продавцями на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . І не зважаючи на те, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку ще не були оформлені на спадкоємців, ОСОБА_3 сплатив їм ще 130 000,00 грн., тобто в червні 2010 року ОСОБА_3 повністю розрахувався з ними за придбання житлового будинку та земельної ділянки. Під час оформлення договорів купівлі-продажу майна між продавцями та ОСОБА_3 у нотаріуса продавці виявили, що покупцем виступає також невідомий їм раніше чоловік ОСОБА_6 , як він зазначив тестем. Вказали, що не відомо для чого ОСОБА_3 прохав спадкоємців укласти договори купівлі-продажу з ним та невідомим чоловіком як двома покупцями, хоча ОСОБА_6 ніколи не бачили, до будинку він ніколи не приїзжав, гроші не передавав. Оскільки продавці завчасно отримали всі грошові кошти до укладення угоди, вони не заперечували проти включення зазначеного громадянина до угоди, як співпокупця (т.2 а.с.152-154).
Згідно до звітів суб`єкта малого підприємства - фізичної особи платника єдиного податку ОСОБА_3 вбачається, що за четвертий квартал 2006 року обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал становить 34 170,00 грн., за четвертий квартал 2007 року обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал становить 448 363,00 грн., за четвертий квартал 2008 року обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал становить 458 748,00 грн., за другий квартал 2009 року обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) за звітний квартал становить 233 614,00 грн. (том 1, а.с. 165-166). Загальний обсяг від виручки в цій період становить 1 174 895,00 грн.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачкою не спростовано, що ОСОБА_3 , було придбано будинок та земельну ділянку не за гроші від підприємницької діяльності та в період шлюбу, оскільки наявні в матеріалалах справи підтверджують зворотнє.
ОСОБА_3 надав належні докази свого доходу, який у загальному розмірі становить 1 174 895,00 грн, що свідчить про те, що відповідач був у змозі придбати спірне майно ще до шлюбу з позивачкою.
Також апеляційнй суд вважає, доведеним ту обставину, що ОСОБА_3 розрахувався за спірний будинок та земельну ділянку, ще до укладання шлюбу, що підтверджено заявою продавців та не спростовано позивачкою.
Представником позивачки не надано доказів того, що до укладення шлюбу для придбання спірного будинку та земельної ділянки, ОСОБА_1 надавала свої власні кошти, посилання у скарзі, що після укладення шлюбу дохід позивачки поступав у спільний бюджет, апеляційний суд не враховує, оскільки як встановлено матеріалами справи, остаточний розрахунок за спірне майно відбулось у червні 2010 року, тобто до офіційного укладення шлюбу.
Також слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами щодо нерухомого майна (будинку та земельної ділянки) виникає саме у придбаній подружжям частині і не порушує права інших осіб. Питання про притягнення ОСОБА_5 у якості співвідповідача стороною позивачки ОСОБА_1 не ставилось. ОСОБА_5 у свою чергу була притягнута судом до справи у якості третьої особи та самостійних вимог щодо предмета спору не заявляла.
Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2020 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка під ним з кадастровим номером 1210100000:07:124:0001 на час вирішення справи зареєстрована за ОСОБА_3 на 1/1 частину (Т. 2 а.с. 172).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лавринович Оксана Володимирівна підлягає залишенню без задоволення, оскільки наведені в ній підстави були предметом розгляду у суді першої інстанції відповідно яких ухвалено законне та обґрунтоване рішення.
Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_3 то слід зазначити наступне.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Матеріалами справи встановлено та підтвреджено поясненнями сторін та інших осіб, що майно щодо якого було заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 має статус спільного не в повному обсязі, оскільки не все майно було придбано у період шлюбу.
Що стосується доводів скарги ОСОБА_3 , стосовно автомобіля ACURA, то апеляційний суд вважає. що вимога відповідача у скарзі про виділення у власність позивачки даного автомобіля є безпідставною, оскільки згідно Договору про врегулювання правовідносин, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 сторони узгодили те, що вказаний автомобіль перебував і перебуває у власності ОСОБА_3 . 
Вказаним договір є дісним, доказів його оскарження суду не надано, а тому апеляційний суд вважає, що скарги щодо даного автомоблія є безпідставною.
Верховний Суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 (провадження 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).
Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.
Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).
У постанові від 08 липня 2020 року в справі від № 465/275/16-ц (провадження 61-1125св19) Верховний Суд виходив з того, що частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір у інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2021 року у справі № 341/2539/13 (провадження № 61-5478св20) дійшов висновку, що сплата одним із подружжя частини коштів за кредитним договором, укладеним іншим з подружжя до шлюбу, не змінює правового режиму набутого за таким договором майна. Зобов`язання з повернення кредиту за таким договором виникає лише у того з подружжя, хто уклав такий договір. Сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок сімейного бюджету не може бути підставою для визнання права власності на майно, набуте до шлюбі, однак має враховуватися під час спору про поділ майна подружжя чи боргових зобов`язань. При цьому суд погодився з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача половини коштів, сплачених у рахунок погашення кредиту в період спільного проживання сторін.
20 січня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, розмір позики становить 39000,00 доларів США, яку позичальник отримує в національній валюті по офіційному курсу долара США до гривні на день підписання цього договору та отримання суми позики, що становить 311 727,00 грн. Як вбачається з договору на його звороті ОСОБА_3 було здійснено рукописний припис, відповідно до якого вказано, що повернуто суму позики частково у розмірі 5500,00 доларів США. Суму у розмірі 4609,00 доларів США, у зв`язку з реєстрацією за ОСОБА_7 право власності на предмет застави в цій частині вважати повернутою ОСОБА_3 . Сума заборгованості за договором позики становить у розмірі 28 891,00 доларів США, що підлягає до сплати після реалізації предмета застави зобов`язується повернути (том 2, а.с. 216). 
21 січня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено договір застави (транспортного засобу), за цим договором забезпечується виконання договору позики від 20.01.2014 року. Строк основного договору розпочинається з підписання основного договору і закінчується 21 січня 2017 року, а в частині повернення стягнення на предмет застави визначений сторонами у ст. 5 цього договору. Як вбачається на звороті договору ОСОБА_3 було здійснено рукописний припис, відповідно до якого вказано, що на предмет застави звернуто стягнення, шляхом реєстрації за заставодержателем ОСОБА_7 право власності на автомобіль Mercedes-Benz ML320 2009 року випуску. Ціна автомобіля за договором позики у розмірі 28 891,00 доларів США, що підлягає до сплати після реалізації предмета застави ОСОБА_3 зобов`язується повернути (том 2, а.с. 217).
За період після розірвання шлюбу ОСОБА_3 сплатив за договором позики заборгованість: 16 грудня 2016 року - 2 000,00 доларів США, 4609,00 доларів США повернуті зв`язку реєстрацією права власності транспортного засобу за ОСОБА_7 . Визначено суму заборгованості, що підлягає сплаті 28 891,00 доларів США.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року по справі №201/6451/21, яке залишено в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суму заборгованості з договором позики від 20 січня 2014 року у розмірі 934968,47 грн., яка складається з суми заборгованості у розмірі 28891 доларів США, що по офіційному курсу НБУ на день звернення з позовом становить 784968,47 грн. та штрафу у розмірі 150 000,00 грн. та судові витрати у розмірі 9349,70 грн. (том 4, а.с. 35-41).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, стягуючи з відповідача на користь позивачка вартості автомобіля Mercedes-Benz ML320 2009 року випуску, оскільки як встановлено матерілами справи, позика на вказаний автомобіль укладалась у період шлюбу, у період шлюбу було сплачено у рахунок погашення заборгованості 3500 доларів США, тобто зі спільного бюджету, а тому висновк суду першої інатснації щодо компенсації 1/ 2 частини вказаної суми узгоджується з нормами права правовими висновками Верховного Суду.
Доводи скарги відповідача, щодо ненадання доказів, що на день розірвання шлюбу на рахунках відповідача були наявні кошти є безпідставними та необгрунтованими, оскільки згідно встановлених обставин справи, згідно довідки ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» №КНО-07.8.3/414 від 18.05.2018 року вбачається, що залишок грошових коштів на рахунку ОСОБА_3 банку станом на 12.05.2016 року, становив 119 344,89 грн., рахунок закритий (том 1, а.с. 150). 03 листопада 2015 року ОСОБА_3 приєднано до договору комплектування банківського обслуговування фізичних осіб, що підтверджується заявою-анкетою та довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 01.06.2018 року вбачається, що у ОСОБА_3 у банку був відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_10 , який відкритий 02.04.2010 року, залишок станом на 12.05.2016 року - 108,37 грн. На картках № НОМЕР_11 (відкритий 16.03.2013 року) - 28993,43 грн., № НОМЕР_12 (відкритий 19.10.2015 року) - 7700,00 грн. (том 1, а.с151,.237).
Отже, позивачкою належним чином доведено наявність на час припинення шлюбу грошових коштів на рахунку відповідача, а тому висновок суду першої інстанції щодо стягнення на користь ОСОБА_1 частини коштів, відповідає обставинм справи та доказів відсутності таких коштів відповідачем надано не було.
Апеляційним судом не встановлено обставин для скасування чи зміни рішення у оскаржуваній відповідачем частини, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів, що зазначене ним майно було придбано не у шлюбі та не має стату спільного.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку апелянта свідчить про наявність правових підстав для відмови у задоволені позову. Проте такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лавринович Оксана Володимирівна та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє Бедлецька Світлана Олегівна залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                        О. В. Халаджи                                                         
                                                                               Т.В. Космачевська

                                                                               Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2024 року.

Головуючий суддя:                                                                О. В. Халаджи