КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 381/1311/23                                                                       Головуючий у суді І інстанції Осаулова Н.А.
Провадження № 22-ц/824/1338/2024                                                        Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
25 червня 2024 року                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 22 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1601678.
27 червня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27062022 згідно якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 
Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 16 400,00 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту - 5 000,00 грн., сума боргу за процентами - 11 400,00 грн.
24 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №16311-06/21. 
18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 18012022, згідно якого право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 
Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 24 280,00 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту - 12 000,00 грн., сума боргу за процентами - 14 280,00 грн.
04 липня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №3257711322/444024.
19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19042022-Г, згідно якого право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 
Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 21 967,00 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту - 5 500,00 грн., сума боргу за процентами - 16 467,00 грн.
20 липня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №3257711322/708560.  
19 квітня 2022 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19042022-Є, згідно якого право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 
Позичальник не виконує умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 18 000,00 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту - 4 500,00 грн., сума боргу за процентами - 13 500,00 грн.
Згідно умов кредитних договорів позичальник зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договорами.
Однак, всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку із чим позивач і звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №3257711322/708560 в розмірі 18 000,00 грн., за кредитним договором №3257711322/444024 в розмірі 21 967,00 грн., за кредитним договором №16311-06/21 в розмірі 26 280,00 грн., за кредитним договором №1601678 в розмірі 16 400,00 грн., всього заборгованість за кредитними договорами на загальну суму -  82647,00 грн., та понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області 19 травня 2023 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.  
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач не погоджується із висновками суду про те, що «...не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитними договорами, не обґрунтовано наявність у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами...». Позивач вважає такі висновки суду першої інстанції - незаконними, не обґрунтованими, ухваленими без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
У відповідності до умов кожного з вищезазначених договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договорів, а саме НОМЕР_1 , який був зазначений як засіб зв`язку ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву.
У відповіді на відзив ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомляло, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачкою кредитних коштів за укладеними з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - Первісні кредитори) договорами, щодо яких виник спір, з тих причин, що не є первісним кредитором, а дані документи відповідно до п. 35 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку, до того ж, передача даної документації до Фактора не передбачена Договорами факторингу.
У відповідності до умов Договорів факторингу, передача документації, а саме: платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником та детальних розрахунків заборгованості по Кредитному договору по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування за період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги - надаються Клієнтом на вимогу Фактора.
Оскільки, позивач не отримав від Первісних кредиторів доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 та детальних розрахунків заборгованості за кредитними договорами до моменту звернення з позовною заявою до суду, у відповідності до умов договорів факторингу, позивач зробив запити до кредиторів щодо надання детальних розрахунків заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеними кредитними договорами. Станом на день надання відповіді на відзив, ТОВ «ФК «ЄАПБ» було отримано додаткові докази, які підтверджують перерахування кредиту на рахунок відповідачки, а також розрахунки заборгованості від «ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ»  та від ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА». Від ТОВ «ГОУФІНГОУ» надійшов лише розрахунок заборгованості. Позивач просив суд першої інстанції долучити вказані докази до матеріалів справи.
Інформаційна довідка № 410/05 від 16 травня 2023 року, як доказ перерахування коштів ОСОБА_1 за кредитним договором з ТОВ «ГОУФІНГОУ» про надання фінансового кредиту №3257711322/444024 від 04 липня 2021 року надійшла на адресу позивача пізніше, отже позивач не встиг до ухвалення судом рішення направити її до суду, а тому просив суд апеляційної інстанції врахувати та долучити до матеріалів справи даний доказ.
З розрахунку заборгованості сформованого та виданого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала оплати грошових коштів на рахунок первісного кредитора для виконання Заявок від 23 липня 2021 року та 30 липня 2021 року на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту.
Також з Розрахунку заборгованості сформованого та виданого ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово здійснювала часткові оплати грошових коштів на виконання умов додаткових договорів щодо продовження строку користування кредитом.
Позивач посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій свідчить про визнання боргу.
Також не погоджується із наведеною судом першої інстанції підставою для відмови у задоволенні позову як не доведення позивачем факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами. Наголошує на тому, що до позовної заяви були надані Витяги з реєстрів боржників за усіма договорами факторингів.
З метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи позивач просив суд врахувати та долучити до матеріалів справи: низку доказів, які доводять перерахування первинними кредиторами на рахунок відповідачки кредитних коштів, перерахування коштів за договорами факторингу, копії реєстрів боржників та інше.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти її задоволення та просила залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів отримання нею кредитних коштів за кредитними договорами, а наявний у справі розрахунок заборгованості сам по собі без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачкою не свідчить про укладення між сторонами кредитного договору та досягнення згоди щодо вищевикладених істотних умов.
На думку відповідачки, для стягнення боргу недостатньо надавати кредитний договір, інформаційну довідку та розрахунок заборгованості, а потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1601678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту на суму 5 000,00 грн., строк договору 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90 % в день, знижена процентна ставка 0,57 % в день.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, адреса, реквізити та підписи сторін.
На підтвердження факту отримання відповідачкою вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію Договору №1601678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 лютого 2021 року, копію додатку №1 до Договору №1601678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 лютого 2021 року, паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості за кредитним договором №1601678 від 22 лютого 2021 року, за період з 27 червня 2022 року по 28 лютого 2023 року (станом на 28 лютого 2023 року залишок заборгованості складає 16 400,00 грн).
24 червня 2021 року між ТОВ «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №16311-06/21 на суму 12 000,00 грн., строк договору 30 днів, фіксована процентна ставка за день користування 2,5 % на добу.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, адреса, реквізити та підписи сторін.
На підтвердження факту отримання відповідачкою вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №16311-06/21 від 24 червня 2021 року, копію додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №16311-06/21 від 24 червня 2021 року, роздруківку з інформацією та контактні дані кредитодавця та розрахунок заборгованості за кредитним договором №16311-06/21 від 24 червня 2021 року, за період з 18 січня 2022 року по 28 лютого 2023 року (станом на 28 лютого 2023 року залишок заборгованості складає 26 280,00 грн, а також Статут ТОВ «ФК «Інвеструм» (нова редакція), що затверджено рішенням одноосібного учасника ТОВ «ФК «Інвеструм» №5 від 29 травня 2019 року.
04 липня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3257711322/444024 на суму 5 500,00 грн., строк договору 30 днів, фіксована процентна ставка за день користування 2,48 % на добу.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, адреса, реквізити та підписи сторін.
На підтвердження факту отримання відповідачкою вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №3257711322/444024 від 04 липня 2021 року, копію додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №3257711322/444024 від 04 липня 2021 року, роздруківку з інформацією та контактні дані кредитодавця та розрахунок заборгованості за кредитним договором №3257711322/444024 від 04 липня 2021 року, за період з 19 квітня 2022 року по 28 лютого 2023 року (станом на 28 лютого 2023 року залишок заборгованості складає 21 967,00 грн.
20 липня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3257711322/708560 на суму 4 500,00 грн., строк договору 30 днів, фіксована процентна ставка за добу користування 2,5 %.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, адреса, реквізити та підписи сторін.
На підтвердження факту отримання відповідачкою вказаних кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві представник позивача надав суду копію Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №3257711322/708560 від 20 липня 2021 року, копію додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №3257711322/708560 від 20 липня 2021 року, роздруківку з інформацією та контактні дані кредитодавця, та розрахунок заборгованості за кредитним договором №3257711322/708560 від 20 липня 2021 року, за період з 19 квітня 2022 року по 28 лютого 2023 року (станом на 28 лютого 2023 року залишок заборгованості складає 18 000,00 грн.).
18 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено Договір факторингу № 18012022.
19 квітня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладено Договір факторингу № 19042022-Є.
19 квітня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Гоуфінгоу» укладено Договір факторингу № 19042022-Г.
27 червня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено Договір факторингу № 27062022
Суд першої інстанції зазначив, що в якості доказів укладення договорів факторингу позивач надав суду лише окремі аркуші вказаних договорів.
Встановивши, що між первинними кредиторами та відповідачем укладались кредитні договори, разом із тим суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів розмір заборгованості, оскільки не надав суду первинні бухгалтерські документи, які підтверджують розмір виданого кредиту, а також розрахунки заборгованості за кредитним договорами не містять даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості, як і не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за укладеними договорами.
Проте колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції лише частково з таких підстав.
Відповідно до приписів статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Передбачено статтею 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, відтак правильним є висновок суду про те, що акцептуючи пропозицію товариства ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Лінеура Україна» - ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (R40972) у договорі про надання фінансового кредиту № 3257711322/708560 від 20 липня 2021 року, електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором ( К94444) у договорі №3257711322/444024 від 04 липня 2021 року, електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (W 86826) у договорі про надання фінансового кредиту №16311-06/2021 від 24 червня 2021 року та електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором ( Т077) у договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1601678 від 22 лютого 2021 року приєдналася до Правил надання коштів у позику, визнала та погодилася на запропоновані кредиторами умови користування та порядок надання ними грошових коштів.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем ОСОБА_1 та первісними кредиторами не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище кредитні договори підписані відповідачкою електронним підписом, наявність якого разом з електронними підписами первісних кредиторів підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що позичальник ОСОБА_1 всі умови договорів цілком зрозуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Таким чином, оскільки вказані кредитні договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, правильним є висновок суду про те, що між первісними кредиторами та ОСОБА_1 , як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Перевіряючи висновки суду про ненадання позивачем суду доказів  укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитними договорами  укладеними первісними кредиторами з ОСОБА_1 колегія суддів встановила таке.
Позивач надав суду:
- Договір факторингу від 27 липня 2022 року, укладений між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» та Витяг з реєстру боржників до нього відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 1601678. (а.с.66-69 т.1)
- Договір факторингу від 18 січня 2022 року, укладений між позивачем та ТОВ « Фінансова компанія «Інвеструм» та Витяг з реєстру боржників до нього відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №  16311-06/2021 (а.с.40-43 т.1)
- Договір факторингу від 19 квітня 2021 року, укладений між позивачем та ТОВ «Гоуфінгоу» та Витяг з реєстру боржників до нього відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №  3257711322/444024 (а.с.28-31 т.1)
- Договір факторингу від 19 квітня 2022 року, укладений між позивачем та ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та Витяг з реєстру боржників до нього відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №  3257711322/708560. (а.с. 16-20 т.1)
До договорів Факторингу додані акти прийому-передачі реєстрів боржників, які підписані директорами товариств з проставленням печаток.
Отже висновки суду першої  інстанції про те, що позивач надав лише окремі аркуші договорів факторингу не ґрунтуються на матеріалах справи. 
Також є помилковими висновки суду щодо того, що ненадання позивачем доказів повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні є підставою для відмови у задоволенні позову.
Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
При цьому аналіз змісту статті 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти 
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями частини першої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
В матеріалах справи наявні розрахунки заборгованості відповідачки перед позивачем за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими набув позивач від первісних кредиторів. (а.с.165-168, 170-171,173-174,177-178 т.1) В цих розрахунках зазначені процента ставка, період прострочення, які платежі вносились відповідачкою. Дані розрахунки відповідачкою у встановлений законом спосіб спростовані не були.
Також позивач надав суду докази перерахування коштів на рахунок відповідачки. Такими доказами є інформаційні довідки технологічних операторів платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до яких на картки, номери яких відповідачкою були зазначені в кредитних договорах  НОМЕР_2 22 лютого 2021 року було перераховано 5 000,00 грн, 24 червня 2021 року перераховано 12 000,00 грн, 20 липня 2021 року 4 500,00 грн.
Дати проведення зарахувань відповідають датам укладення договорів №1601678 від 22 лютого 2021 року, № 16311-06/2021 від 24 червня 2021 року та № 3257711322/708560 від 20 липня 2021 року.
Перерахування коштів на платіжну карту відповідачки за укладеними договорами було безпосередньо здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які здійснюють операції у безготівковій формі, тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-ескваєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим.
Колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо того, що позивач мав надати суду на доведення перерахування коштів на рахунки відповідача первинні бухгалтерські документи, обґрунтовуючи свою позицію практикою Верховного Суду, а саме постановою від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15. 
Спір у справі № 161/16891-15 існував між ПАТ КБ «Приватбанк» та опікуном боржника, який визнаний недієздатним, з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. На вимогу суду банк не надав оригіналів кредитних договорів, оригіналу Генеральної угоди, виписки за картковим рахунком, доказів отримання відповідачем кредиту чи перерахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача, тоді як представник відповідача заперечував підписання кредитних договорів з банком та здійснення платежів на виконання їх умов. 
В даній же справі позивач надав докази перерахування коштів на номер картки який відповідачка зазначила у кредитному договорі, а також виконання відповідачкою умов двох кредитних договорів шляхом внесення оплат.
Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Аналогічний правовий висновок викладено Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17.
Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що позивач має надати суду виписку з особового рахунку клієнта також є помилковим, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються.
Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав суду першої інстанції доказів перерахування коштів на рахунок, зазначений у кредитному договорі № 3257711322/444024 від 04 липня 2021 року укладеному між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 .
Такі докази позивач додав лише до апеляційної скарги, пояснюючи це тим, що ТОВ «Платежі онлайн» не вчасно надало інформаційну довідку від 16 травня 2023 року отже позивач не встиг її надати до суду першої інстанції.
Порядок прийняття апеляційним судом нових доказів встановлений в статі 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються  в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів не вбачає підстав для прийняття нових доказів, які подав позивач разом із апеляційною скаргою, оскільки наведені ним підстави для їх прийняття судом апеляційної інстанції не свідчать про об`єктивну неможливість їх подання до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частин першої другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення ОСОБА_1 кредитних договорів, зазначених в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів за договорами №1601678 від 22 лютого 2021 року, № 16311-06/2021 від 24червня 2021 року та № 3257711322/708560 від 20 липня 2021 року.
Надані позивачем докази укладення кредитних договорів та отримання відповідачкою кредитних коштів є належними, допустимими і достовірними, і відповідачем спростовані не були.
Разом із тим, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в частині не доведення позивачем розміру заборгованості за кредитним договором №3257711322/444024 від 04 липня 2021, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Гоуфінгоу», оскільки позивач не надав суду доказів перерахування на рахунок відповідачки коштів за цим договором.
Визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем колегія суддів проаналізувала умови кредитних договорів і перевірила розрахунки заборгованості. 
За змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
За умовами договору про надання фінансового кредиту № № 1631-06/2021 від 24 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК»№ Інвеструм» та ОСОБА_1 , строк його дії становить 30 днів, і датою закінчення строку кредитування є 23 липня 2021 року (а.с.36-38).
У п. 1.3 Договору про надання фінансового кредиту передбачено, що за користування кредитом Клієнт сплачує товариству 365,0% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,00% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.
Відповідно до п.2.3. у разі недотримання умов встановлених пунктом 1.4 цього Договору та/або в разі пролонгації кредиту нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою з першого дня користування кредитними коштами відповідно до пункту 1.3 цього Договору, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.
Позивач не надав суду доказів пролонгації договору, а тому розрахунок заборгованості відповідача по процентам за цим договором буде таким: 12 000,00 (тіло кредиту)/100х30 днів =3600 грн.
3 600,00 + 12 000,00 =15 600,00 грн. - загальний розмір заборгованості за цим договором.
Відповідно до п. 1.3 договору про надання фінансового кредиту № 3257711322/708560 від 20 липня 2021 року, укладеному з ТОВ «КУ «Європейська Кредитна Група», зазначено, що за користування кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована.
За умовами п.1.2 договору кредит надається строком на 30 днів і датою закінчення строку кредитування є 18 серпня 2021 року (а.с.11-13). Позивач не надав суду доказів продовження строку дії договору.
Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів, передбачених умовами договору, за користування кредитними коштами за 30 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює (4 500,00 тіло кредиту / 100 х 2,5 % х 30 днів) = 3375,00 грн.
Загальна сума заборгованості за цим договором становить 4 500,00 + 3 375,00 = 7 875,00 грн.
Відповідно до п. 1.2, п.1.3 договору про надання фінансового кредиту № 1601678 від 22 лютого 2021 року, укладеному з ТОВ «Лінеура Україна», сума кредиту складає 5 000,00 грн, кредит надається строком на 30 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору. Відповідно до п.1.4 Договору тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.1.4.1 стандартна процента ставка 1,9 % в день  та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1. Договору; у межах нового строку кредиту якщо відбулася автопролонгація  відповідно до п.4.1. Договору
Позивач не надав суду доказів пролонгації або автопролонгації договору.
Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів, передбачених умовами договору про надання фінансового кредиту № 1601678 від 22 лютого 2021 року, укладеному з ТОВ «Лінеура Україна», за користування кредитними коштами за 30 днів, що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, дорівнює (5000,00 тіло кредиту / 100 х 1,9 % х 30 днів) = 2 850,00 грн. 
Загальна сума заборгованості за цим договором 2 850,00+ 5 000,00 = 7 850,00 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
За неповернення передбачених договором сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, проте регулятивна норма часитини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
При цьому, слід зауважити, що звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не заявляло вимоги про стягнення відсотків на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за користування кредитними коштами поза межами строку дії кредитних договорів.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: за кредитним договором № 1601678 від 22 лютого 2021 року у розмірі 7 850,00 грн, за кредитним договором № 16311-06/2021 від 24 червня 2021 року у розмірі  15 600,00 грн та за кредитним договором № 3257711322/708560 від 20 липня 2021 року у розмірі 7875,00 грн, а всього 31 325,00 грн
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
На підставі викладеного пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 1 017,30 грн сплаченого судового збору за пред`явлення позову та 1 525,94 грн - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 2 543,24 грн судових витрат.
Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість: за кредитним договором № 1601678 від 22 лютого 2021 року у розмірі 7 850,00 грн, за кредитним договором № 16311-06/2021 від 24 червня 2021 року у розмірі 15 600,00грн та за кредитним договором № 3257711322/708560 від 20 липня 2021 року у розмірі 7 875,00 грн, а всього у розмірі 31 325,00 грн (тридцять одна тисяча триста двадцять п`ять гривень 00 копійок) та 2 543,24 грн (дві тисячі п`ятсот сорок три гривні двадцять чотири копійки) сплаченого судового збору.
В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Судді:                                                                                   С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній