ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2024 року           справа №200/7023/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Дубового Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 лютого 2024 року у справі  № 200/7023/23 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову у звільненні і зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                      В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 2), в якому просив:
-  визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 погодити звільнення з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Представником позивача подано заяву про змну предмету позову від 21.12.2023 року, в якому позивач змінює позовну вимогу до Військової частини НОМЕР_2 на наступну:
«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 погодити звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд». Заявник залишає без змін підставу позову.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року відмовлено в задоволенні позову.
Представником позивача подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позову через порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
На думку суду першої інстанції, висновок лікарсько-консультативної комісії не є підтвердженням необхідності здійснення постійного догляду за бабусею позивача.
Водночас суд першої інстанції не врахував, що норми абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мають декілька сполучників «або», які забезпечують можливість для звільнення військовослужбовця, зокрема, і у разі необхідності здійснення ним постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть його здійснювати.
Тобто медичним документом, який підтверджує необхідність здійснення постійного догляду є або висновок медико-соціальної експертної комісії, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Апелянт вважає, що можливість звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка саме за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду, підтверджується судовою практикою, зокрема: постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023 у справі № 600/3548/23-а, Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі № 600/3372/23-а, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі № 460/9483/23.          Позиція суду першої інстанції про те, що висновок лікарсько-консультативної комісії підтверджує виключно необхідність постійного догляду за дитиною, крім того, що мотивується нормами права, чинними до 03.12.2020, що є необгрунтованим, прямо суперечить положенням Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Окремою підставою для звільнення, передбаченою абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є необхідність здійснення постійного догляду за хворою дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Крім цього, окремою підставою для звільнення, передбаченою абз. 1 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є також і виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років.
Таким чином, законодавець окремо передбачив підстави для звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за неповнолітніми або виховання дітей, які мають обмеження у функціонуванні організму. Враховуючи це, логічним і законодавчо вмотивованим є висновок про те, що норма абз. 8 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поширює свою дію на повнолітніх осіб. 
А тому медичним підтвердженням необхідності встановлення постійного догляду у контексті вказаної норми права може бути висновок лікарсько-консультативної комісії.
Таким чином, позивачем було надано належні документи для підтвердження наявності у нього підстави для звільнення з військової служби на підставі на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Щодо відсутності інших осіб, які можуть здіснювати постійний догляд.
Суд першої інстанції зазначає, що позивачем не підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за його бабусею. Такий висновок суд першої інстанції робить з того, що у позові не наведено аргументів неможливості здійсненні догляду за ОСОБА_3 дружиною позивача, а також припускає, що догляд може здійснювати мати позивача, яка проживає у Туреччині, зокрема, шляхом залучення третіх осіб.
Суд першої інстанції припускає, що ніщо не перешкоджає донці ОСОБА_3 , за наявності її бажання, прибути до своєї матері та вжити належні заходи для догляду за нею. Водночас доказів таких припущень у матеріалах справи немає і суд їх не досліджував.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги» фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями.
Водночас дружина позивача не є членом сім`ї ОСОБА_3 , не проживає разом з нею, не веде з нею спільного господарства і не має кровного споріднення.
Відповідно до сімейного законодавства України дружина онука не входить до складу тих осіб, які мають здійснювати догляд за особою. Водночас згідно з ч. 1 ст. 264 СК України, внуки, правнуки зобов`язані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда.
Тобто позивач як онук ОСОБА_3 зобов`язаний здійснювати за нею догляд на непрофесійній основі як член її сім`ї. Водночас дружина позивача не є членом сім`ї ОСОБА_3 , а відповідно не повинна такий догляд здійснювати, а тому позивач не мав доводити неможливість здійснення постійного догляду за своєю бабусею його дружиною.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 2а-8336/10/1370, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачі не заперечували відсутність у матері позивача можливості доглядати бабусю позивача. Крім цього, жодних доказів того, що вона може приїхати і здійснювати догляд за бабусею позивача суду не надавались. Суд припустив наявність у ОСОБА_4 такої можливості, водночас вона є громадянкою іншої держави, де проживає, а тому не має можливості переїхати до України, щоб доглядати за бабусею позивача. Виключно наявність у неї кровної спорідненості і родинних зв`язків не є доказом того, що вона може приїхати в Україну, щоб доглядати за своєю матір`ю.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про можливість Циркаль Вєри доглядати бабусю позивача є лише припущенням суду, яке не підтверджувалось жодними доказами, а тому таке мотивування відмови у задоволенні позову суперечить принципам змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин справи. Тобто вказане рішення прийнято з істотним порушенням процесуального законодавства, що вплинуло на правильність вирішення справи по суті.
Крім цього, позиція суду про можливість залучення третіх осіб для догляду за бабусею позивача нівелює необхідність існування норм законодавства, якими надається можливість для звільнення з військової служби на підставі необхідності здійснення постійного догляду, адже будь-яка особа може залучити третіх осіб для здійснення такого догляду. А тому така мотивація відмови у задоволенні позовних вимог суду першої інстанції є необгрунтованою та суперечить чинному законодавству України.
Щодо зобов`язання відповідачів погодити звільнення позивача.
Відповідачами здійснено перевірку рапорту на звільнення і доданих до нього документів. Однак висновки щодо неможливості звільнення позивача через відсутність медичних документів, які підтверджують необхідність встановлення постійного догляду, є помилковими.
Апелянт вважає, що позивачем виконано усі визначені законодавством умови для звільнення з військової служби, а також відсутність дискреції у повноваженнях військової частини щодо звільнення, є підстави для зобов`язання відповідачів погодити звільнення позивача з військової служби. Саме такий спосіб захисту порушеного права буде найбільш ефективним, враховуючи висновки Верховного Суду в постанові від 03.03.2021 у справі № 320/4182/20.
Відповідачами 1, 2 подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили відмовити у її задоволені.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзивів, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстровано шлюб з ОСОБА_5 1978 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_3 , виданого 14.11.1997. 
Згідно посвідчення офіцера НОМЕР_4 позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, має військове звання  «лейтенант» і обіймає посаду командир стрілецького взводу Військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2022 року №136 позивача з 21.05.2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ,  що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_5 , виданого 10.08.2001.
В матеріалах справи наявна копія рапорту позивача від 12.11.2023 року (вх. № 7036 від 15.11.2023 року) до командира ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою ( ОСОБА_3 ), яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
До рапорту позивачем надані документи: нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові ОСОБА_8 на ОСОБА_6 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчений висновок лікарсько-консультативної комісії про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 128 від 20.10.2023 року; оригінал акту встановлення факту здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_3 № 156 від 08.11.2023 року; нотаріально засвідчені копії та переклад паспорту громадянки Туреччини ОСОБА_4 № НОМЕР_6 ; засвідчені копії та переклад виданої турецьким органом місцевої адміністрації довідки про місце проживання та інші адреси ОСОБА_4 від 20.10.2023 року.
На рапорті наявна резолюція Т.В.О. помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи молодший лейтенант ОСОБА_9 , відповідно до якої відсутні підстави для звільнення. Роз`яснено, що для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_10 військовослужбовець має надати  висновок медико-соціальної експертної комісії, рапорт військовослужбовця не містить пакетного документального підтвердження для звільнення зі служби за мобілізацією зі Збройних сил України.
Адвокат позивача 17.11.2023 року звернувся зі скаргою до Військової частини НОМЕР_7 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), Командування Сил територіальної оборони на рішення помічника командира з правової роботи військової частини НОМЕР_1 в якій просив, зокрема, забезпечити звільнення з військової служби ОСОБА_1 , командира 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , на підставі абзацу 8 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. 
Листом відповідача 2 від 24.11.2023 року № 1553/4836 адвокату позивача на скаргу повідомлено, що  порушень чинного законодавства при наданні правового висновку командиру військової частини НОМЕР_1 стосовно звільнення з військової служби старшого лейтенанта ОСОБА_1 з боку помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи не встановлено.
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_8 від 12.09.1981 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , про що 12.09.1981 року складений відповідний актовий запис № 39.
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_9 від 27.11.2022 року шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 розірвано, про що 21.12.1983 року складений відповідний актовий запис № 206. Також зазначено, що прізвища після розірвання шлюбу: громадянина ОСОБА_12 , громадянки ОСОБА_13 . 
За копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові НОМЕР_10 від 27.11.2002 року ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_13 , про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по-батькові 27.11.2022 року зроблений запис № 22.
Згідно копії свідоцтва про народження «повторне» НОМЕР_11 від 19.11.2002 року ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_3 і ОСОБА_3 .
Позивач надав до суду копію і переклад паспорту громадянки Туреччини ОСОБА_4 № НОМЕР_6 , а також засвідчену копію і переклад виданої турецьким органом місцевої адміністрації довідки про місце проживання та інші адреси ОСОБА_4 від 20.10.2023 року, згідно яких ОСОБА_14 є громадянкою країни Туреччина і проживає в Туреччині  (в Анталії).
Згідно висновку № 128 Комунального некомерційного підприємства «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з доглядом  на непрофесійній основі від 20.10.2023 року, який складено за формою № 080-2/о, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує денного догляду, догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Висновок дійсний до 20.10.2024 року.
За актом встановлення факту здійснення догляду № 156 від 08.11.2023 року позивач постійно проживає зі своєю бабусею ОСОБА_3 . Догляд здійснюється постійно, цілодобово. Позивач дійсно доглядає за ОСОБА_3 .
За пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: (під час воєнного стану): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
За ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Суд зазначає, що додержання або недодержання відповідачем в особі уповноважених осіб встановленої процедури розгляду рапорту позивача не повинно мати негативні наслідки для позивача з урахуванням того, що його рапорт розглянуто по суті.
Крім того, нормами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, на які посилається позивач, передбачені підстави для звільнення з військової служби: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Отже, передбачені певні документи, які підтверджують зазначені обставини, а саме, медичний висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно ст. 7 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», у редакції, чинній до внесення змін Законом № 1053-IX від 03.12.2020 року, було передбачено, що медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.
За ст. 7 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», у редакції Законом № 1053-IX від 03.12.2020 року, установлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Згідно п.п. 1 і 3 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.
Лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
За п.п. 3, 5 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», яку затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України 9 березня 2021 року № 407, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132, висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.
Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859.
За п. 10 цієї Інструкції висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Таким чином, висновок № 128 Комунального некомерційного підприємства «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.10.2023 року, який видано на певний період часу, не підтверджує потребу постійного догляду за особою.
Позивач посилається на наявність підстав для звільнення його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею, але позивачем не надано відповідний медичний висновок саме медико-соціальної експертної комісії. А наданий висновок Комунального некомерційного підприємства «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.10.2023 року суд не брати до уваги з наведених мотивів.
Крім того, позивач просить вчинити певні дії щодо його звільнення з військової служби на підставі  пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд).
Умовою для застосування наведеного припису пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону№ 2232-XII є відсутність інших осіб, які можуть здійснювати відповідний догляд за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
При цьому, судом не встановлено, що крім позивача відсутні інші особи, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_3 .
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційним судом враховуються висновки Верховного суду в постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 120/1909/23, від 11 квітня 2024 року в справі № 420/16689/23.
Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на рішення судів апеляційної інстанції, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.
За п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                              П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Дубового Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 5 лютого 2024 року у справі  № 200/7023/23 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову у звільненні і зобов`язання вчинити певні дії  - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 7 травня 2024 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                  Е.Г. Казначеєв