П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/19797/23                               Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Драновський Я.В. 
                                                            Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
27 травня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо відмови у розгляді заяви громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні;
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області прийняти заяву про визнання громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту та розглянути її по суті.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.09.2023.
Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 в порядку та спосіб, що встановлені чинним законодавством України.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідачем у своїй відповіді було зазначено, що для надання захисту в Україні, а також порядок і процедура розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачені Законом України "Про біженців або осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту" та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649. Таким чином, відповідач вказав норматично-правові акти, якими врегульовані порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Позивач ОСОБА_1 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржив.
25.03.2024 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить змінити рішення суду першої інстанції та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови в розгляді заяви позивача про надання статусу біженця або осби, яка потребує додаткового захисту, а також зобов`язати відповідача прийняти заяву позивача та розглянути її по суті.
Зокрема,  позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про звернення громадян", а не положення Порядку №649 та Закону №36971-VІ, оскільки зі змісту заяви та поданих документів вбачається, що позивач подав заяву у порядку визначеному Правилами №649, а не Законом України "Про звернення громадян".
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином республіки білорусь.
12.09.2023 позивач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.
За результатами розгляду матеріалів, доданих до звернення позивача, 09.10.2023 Державною міграційною службою України надано лист, яким позивача повідомлено про те, що його звернення розглянуте у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".
Зазначено, що для надання захисту в Україні, а також порядок і процедура розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачені Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правилами №649.
Разом з тим, повідомлено, що Україна у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації перебуває в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про ведення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні". Указом Президента України від 26.07.2023 року №451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб, а також обмежено права і свободи людини і громадянина, що є відхиленням від зобов`язань за Міжнародним пактом про громадянські та політичні права.
Також зазначено, що відповідно до статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася 10.01.2002 року, визначено, що ніщо не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вважає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду його заяви про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що норми чинного законодавства вимагають особистої присутності особи при поданні такої заяви з огляду на дії, які має вчинити при прийнятті заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (встановлення особи заявника, проведення дактилоскопії заявника, тощо), особиста присутність заявника є необхідною.
Обов`язок відповідача прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, встановленому Законом №3671-VІ, виникає у нього виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви, вимоги до чого, наведені вище.
Водночас, докази звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою з дотриманням вимог ст. 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил №649 в матеріалах справи відсутні.
Отже, підстав для визнання протиправною бездіяльності Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо відмови у розгляді заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, судом не встановлено.
При цьому, дослідивши обставини справи щодо розгляду відповідачем письмової заяви позивача від 12.09.2023, суд зазначив, що відповідачем не дотримано вимог Закону України "Про звернення громадян", оскільки встановивши, що позивач має намір звернутись до відповідного суб`єкта владних повноважень із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області не забезпечило надання об`єктивної та повної відповіді на заяву позивача, не роз`яснило встановлений законодавством порядок звернення з відповідною заявою, а також не роз`яснило позивачу порядок оскарження прийнятого рішення за наслідками розгляду його заяви.
З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 в порядку та спосіб, що встановлені чинним законодавством України.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.
За приписами статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі по тексту - Закон № 3671-VI) біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI додатковий захист це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 стаття 5 Закону № 3671-VI ).
Інших підстав відмови у прийнятті документів від особи іноземця чинне законодавство України не містить.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.7 Закону Україну № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі по тексту - Правила №649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил № 649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
У даній спірній ситуації, суд першої інстанції з`ясовано, що 12.09.2023 позивач звернувся із письмовою заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.
За результатами розгляду матеріалів, доданих до звернення позивача, 09.10.2023 Державною міграційною службою України надано лист, яким позивача повідомлено про те, що його звернення розглянуте у порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".
Зазначено, що для надання захисту в Україні, а також порядок і процедура розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачені Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правилами №649.
Разом з тим, повідомлено, що Україна у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації перебуває в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про ведення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні". Указом Президента України від 26.07.2023 року №451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб, а також обмежено права і свободи людини і громадянина, що є відхиленням від зобов`язань за Міжнародним пактом про громадянські та політичні права.
Також зазначено, що відповідно до статті 9 Конвенції про статус біженців 1951 року, до якої Україна приєдналася 10.01.2002 року, визначено, що ніщо не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вважає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки.
Згідно доводів апелянта, обов`язок відповідача прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку встановленому Законом № 3671-VI, виникає у нього виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви.
Так, чинним нормативно-правовим регулюванням встановлено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, має подати за місцем свого тимчасового перебування до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, особисто заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановленого зразка, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, долучивши до неї документи, визначені Законом № 3671-УІ, або повідомити про обставини їх відсутності.
Отже, норми чинного законодавства вимагають особистої присутності особи при поданні такої заяви з огляду на дії, які має вчинити при прийнятті заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (встановлення особи заявника, проведення дактилоскопії заявника, тощо), особиста присутність заявника є необхідною.
Обов`язок відповідача прийняти та розглянути заяву особи, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, встановленому Законом № 3671-УІ, виникає у нього виключно у разі дотримання форми та порядку подання такої заяви, вимоги до чого, наведені вище.
Водночас, докази звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою з дотриманням вимог ст. 7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил №649 в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то і рішення відповідачем по суті - не приймалося, а лист №Б-55/6/6801-23/6801.3/123-23 від 09.10.2023, як відповідь на звернення громадянина має роз`яснювальний характер та не тягне для позивача правових наслідків, фактично та юридично не є актом індивідуальної дії - рішенням суб`єкта владних повноважень відносно заявника, яке потенційно може бути предметом спірних правовідносин. 
Отже, підстав для визнання протиправною бездіяльності Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо відмови у розгляді заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, судом не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі     закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у розгляді заяви та зобов`язання прийняти заяву позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути її по суті, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
При цьому, колегія суддів зазначає, що заяву позивача розглянуто відповідачем в порядку визначеному Законом України "Про звернення громадян".
Так, відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Водночас, відповідачем не дотримано вимог Закону України "Про звернення громадян", оскільки встановивши, що позивач має намір звернутись до відповідного суб`єкта владних повноважень із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області не забезпечило надання об`єктивної та повної відповіді на заяву позивача, не роз`яснило встановлений законодавством порядок звернення з відповідною заявою, а також не роз`яснило позивачу порядок оскарження прийнятого рішення за наслідками розгляду його заяви.
Щодо посилання позивача на помилковість застосування судом першої інстанції Закону України "Про звернення громадян", то суд наголошує, що позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури звернення з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а відтак відповідач не мав підстав для прийняття рішення по суті, а саме щодо прийняття заяви чи відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 в порядку та спосіб, що встановлені чинним законодавством України.
Доводи апеляційної скарги відповідача, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Зважаючи на те, що сторони у справі не оскаржують рішення в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, колегія суддів не надає оцінки даній частині рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року по справі №560/19797/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.