КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                  
Справа № 757/21934/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/226/2024
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
29 травня 2024 року                                                                                                 м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                 
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Кулікової С.В., Музичко С.Г.,                                                                  
                                         при секретарі      Даньшиній І.Ю.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства,
за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня               2023 року, ухваленого під головуванням судді Матійчук Г.О.,-
 
встановив:
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з названим позовом до суду. 
Позивач просила стягнути з відповідача на її користь: нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі невикористану щорічну відпустку в розмірі 20 800 грн 37 коп.; суму середнього заробітку за період затримки розрахунку із 01 квітня 2017 року по 15 серпня 2022 року у розмірі 302 981 грн 27 коп.; компенсацію у розмірі 2 473 грн 93 коп.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що порушуючи норми ст. 116 КЗпП України, відповідачем не було проведено розрахунок в повному обсязі з ОСОБА_1 в день її звільнення. 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року названий позов задоволено.
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі невикористану щорічну відпустку в розмірі                  20 800 грн 37 коп., суму середнього заробітку за період затримки із 01 квітня 2017 року по 15 серпня 2022 року у розмірі 302 981 грн 27 коп., суму компенсації у розмірі 2 473 грн 93 коп.
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 262 грн 55 коп.
В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця»просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що АТ «Українська залізниця» своєчасно не здійснило із ОСОБА_1 розрахунку при звільненні, не виплатило їй заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні. Відтак, відповідно до ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум в повному обсязі.
Проте повністю з висновками суду погодитись не можна.
Встановлено, що ОСОБА_1 працювала на ДП «Донецька залізниця» з 11 вересня 1986 року.
ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
На підставі наказу від 20 березня 2017 року Л154 голови правління ПАТ «Українська залізниця», відповідно наказу від 20 березня 2017 року №74 виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» позивачу підвищений оклад на 25 % особової картки працівника форми № П-2.
3 20 березня 2017 року згідно з наказами № 236/ДНД та № 19/0Ц встановлено простій працівникам виробничого підрозділу «Іловайська колійна машинна станція» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з причин, незалежних від працівників.
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена у зв?язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказувала що відповідачем не проведено повний розрахунок в день її звільнення.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що ОСОБА_1 працювала на ДП «Донецька залізниця» з 11 вересня 1986 року. 
17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена у зв?язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
До позовної заяви долучені розрахунки заробітної плати за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, липень 2017 року. Загальна розмір суми до виплати: 20 800 грн 37 коп. 
Докази, що підтверджують виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості із виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у день її звільнення в матеріалах справи відсутні.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості із виплати заробітної плати та компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 20 800 грн 37 коп. 
Враховуючи порушення прав ОСОБА_1 на оплату праці позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати підлягають задоволенню.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 302 981 грн 27 коп. колегія суддів вважає необґрунтованим.
У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2024 року за № 754/9761/21 зроблено висновок: «Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Подібний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду, встановлених судом фактичних обставин справи, розміру середньоденної заробітної плати позивача, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, дій відповідача, дійшов правильного висновку про те, що розумним, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат, має дорівнювати розміру заборгованості по заробітній платі при звільненні позивача.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 363/3659/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 753/6287/21, від 15 березня 2023 року у справі                № 201/8085/21, від 26 квітня 2023 року у справі № 201/8083/21, від 17 травня 2023 року у справі № 201/8082/21.»
Колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_1 не одразу після порушення своїх прав звернулась до суду із даним позовом, що своїм наслідком мало збільшення розміру середнього заробітку. 
Крім того, невиплачена заборгованість із заробітньої плати складає                20 800 грн 37 коп., а середній заробіток за період затримки - 302 981 грн 27 коп.
Враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає що співмірною сумою відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є сума заборгованості по зарплаті, тобто                         20 800 грн 00 коп.
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку з розміром заборгованості із заробітної плати.
Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем докази виготовлені на непідконтрольній території, а тому не підтверджують суму заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки до позовної заяви долучені  належним чином заповнена трудова книжка позивача із зазначенням наказів про прийняття на роботу та звільнення, скріплені печаткою підприємства, роздруковані розрахункові листи. 
Крім того, обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат покладено на АТ «Українська залізниця», а не на ОСОБА_1 , тому зазначена обставина не може бути підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від               28 серпня 2023 року в частині стягнення середнього заробітку з АТ «Українська залізниця» ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.
В порядку розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, із АТ «Українська залізниця» слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. за подання позовної заяви.
АТ «Українська залізниця» слід компенсувати за рахунок держава судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, пропорційно до розміру задоволених вимог, у розмірі 661 грн 12 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-  
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, що належать від підприємства задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати, в тому числі невикористану щорічну відпустку в розмірі                  20 800 грн  37 коп, суму середнього заробітку за період затримки із 01 квітня 2017 року по 15 серпня 2022 року у розмірі 20 800 грн 37 грн, суму компенсації у розмірі 2 473 грн 93 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.
Компенсувати акціонерному товариству «Українська залізниця»  судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 661 грн 12 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 червня 2024 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                           Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                             С.В. Кулікова

  
                                                                                                                          
                                                                                                                        С.Г. Музичко