Справа № 346/5515/22 
Провадження № 22-ц/4808/469/24 
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді               Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Баркова В.М., Девляшевського В.А.,
секретар Кузнєцов В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року, постановлену в складі судді Яремин М.П. в м. Коломия у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року  ТОВ «Кредит-Капітал» звернулось в суд з заявою про заміну стягувача в цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заява обгрунтована тим, що заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2023 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором № 010/5507/82/917104 від 16.10.2020 року у розмірі 100 426,76 грн. Рішення не виконане та заборгованість за кредитним договором не сплачена. Разом з тим, у АТ «Райффайзен Банк» відсутнє право вимоги до боржника та право на отримання виконавчого документа у справі. 13 квітня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-58, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 . В зв`язку з наведеним заявник просить замінити стягувача з АТ «Райффайзен Банк» на ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у правовідносинах у справі №346/5515/22 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитним договором № 010/5507/82/917104 від 16.10.2020 року

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27 липня 2023 року в задоволенні заяви ТОВ  «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження – АТ «Райффайзен Банк» на ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в справі за позовом АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ТОВ «Кредит-Капітал» Груба Х.Б. подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду з постановленням нового рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися не лише у відкритому виконавчому провадженні, тому що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особо у зв`язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником. Вказує, що заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які є боржниками АТ «Райффайзен Банк, в тому числі і до ОСОБА_1 , відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги Ne1 14/2-58 від 13.04.2023 року та у відповідності до положень ст.512 ЦК України. 

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» залишено без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року - без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Груба Х.Б. подала клопотання про підтримання вимог апеляційної скарги в повному обсязі та здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином поштовим відправленням з повідомленням, також шляхом оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з вимогами  статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про заміну сторони у справі, суд першої інстанції виходив з того, що кредитор у спірних правовідносинах вибув ще до моменту ухвалення судом 17.04.2023 року заочного рішення про задоволення позову АТ «Райффайзен Банк». Так, договір про відступлення права вимоги укладений 13.04.2023 року, отже, на час ухвалення 17.04.2023 року заочного рішення АТ «Райффайзен Банк» фактично був неналежним позивачем та не мав права вимоги до відповідача, і його заміна після ухвалення рішення по суті спору на стадії виконання судового рішення чинним процесуальним законодавством не передбачена.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.04.2023 року в цивільній справі № 346/5515/22 задоволено позов АТ «Райффайзен Банк» і стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором про відкриття карткового рахунку та надання кредиту “Кредитна картка ”№ 010/5507/82/917104 від 16.10.2020 року в сумі 100 426,76 грн та 2 481 грн судових витрат (т.1 а. с. 79-80).
Згідно з договором про відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (новий кредитор), на умовах, встановлених цим договором та відповідно до ст.ст.512-519 ЦК України первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості ( т.1 а.с. 138-142 )).
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 18.04.2023 року до договору відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023 року вказано боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за договором № 010/5507/82/917104 від 16.10.2020 року на загальну суму заборгованості 127 382,93 грн (т.1а.с.143).
Згідно з платіжним дорученням № 71034 від 13.04.2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило оплату коштів в сумі 12 720 706,62 грн., отримувач АТ «Райффайзен Банк», призначення платежу: плата за відступлення права вимог згідно договору відступлення права вимоги №114/2-58 від 13.04.2023 року (т.1 а.с. 144).
Питання заміни сторони виконавчого провадження регулюється ст. 442 ЦПК України, відповідно до ч. 1 та ч. 2 якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
В статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України, частиною першою якої встановлено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи -правонаступника.
Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.
Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.
Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) та Верховний Суд, зокрема у постановах від 31 серпня 2022 року у справі № 2-190/12 (провадження № 61-1684св22), від 05 липня 2023 року у справі  № 712/8159/15 (провадження № 61-14995св21).
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 73-75 постанови Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
У наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду акцентовано увагу на встановленні дійсної процесуальної мети правонаступництва.
Суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 13 квітня 2023 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно ОСОБА_1 , а рішення про стягнення з нього заборгованості на користь АТ «Райффайзен Банк» ухвалено 17.04.2023 року. І виконавче провадження у цій справі на момент звернення ТОВ «ФК Кредит- Капітал» до суду з заявою про заміну стягувача не відкрито. Тому відмовив у задоволенні заяви про заміну сторони, оскільки АТ «Райффайзен Банк» не мав права вимоги до відповідача, і заміна неналежного позивача на стадії виконання судового рішення законом не передбачена. 
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження  № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
Ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.».
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, рішення «Валерій Фуклєв проти України», заява 6318/03).
Наявність лише факту правонаступництва у матеріальних правовідносинах без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво не забезпечує повної реалізації прав ТОВ «ФК «Кредит Капітал» на виконання судового рішення, оскільки лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні у виконавчому листі сторони стягувача його правонаступником, відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, головною метою якого є своєчасне та реальне виконання судового рішення.
Таким чином, відсутність виконавчого листа не є перешкодою для реалізації прав сторони, яких вона набула в матеріальному правонаступництві у спірних правовідносинах.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 0417/7776/2012 (провадження № 61-5419св21).
Суд першої інстанції не врахував, що заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2023 року в цивільній справі № 346/5515/22 набрало законної сили, а тому є обов`язковим до виконання відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, а заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.
Крім того, статтею 204 ЦК України визначено презумцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
А на момент ухвалення оскарженої ухвали договір про відступлення прав вимоги від 13 квітня 2023 року № 114/2-58, укладений між АТ «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», не визнано недійсним.
З огляду на викладені вище правові позиції, можливо прийти до висновку, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язку виконання рішення суду. Без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні новий кредитор не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Відтак, висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони у справі і, відповідно, в подальшому у виконавчому провадженні, є помилковими, такими, що не грунтуються на положеннях закону, а доводи апеляційної скарги про доведеність заявлених вимог заслуговують на увагу. 
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про скасування оскарженого судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про заміну сторони у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити. 
Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 задовольнити.
Замінити Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.100, код ЄДРПОУ 23494714) у справі №346/5515/2 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/5507/82/917104 від 16.10.2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2024 року. 
Судді                                                  Є.Є. Мальцева
В.М. Барков
                                                                                               В.А. Девляшевський