ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4502/24 Справа № 205/1925/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача                                     Никифоряка Л.П.
суддів                                                      Гапонова А.В., Новікової Г.В. 
за участі секретаря судового засідання          Драгомерецької А.О.
розглянувши відкрито в залі судових засідань  в м. Дніпро справу що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради та Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визначення місця проживання малолітньої дитини
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляли самостійних вимог щодо предмету спору органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради та Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визначення місця проживання малолітньої дитини, 
в якій подано апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024року (головуючий у суді 1 інстанції Остапенко Н.Г.),  - 
    
В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2023року  ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком за його місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 ; інша вимога про звільнення позивача від сплати аліментів.
В обґрунтування позову заявник посилався на те, що мама  ОСОБА_2 не приділяє належної уваги сину, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, так як проживає з новим чоловіком та залишила сина своїй матері ОСОБА_3 .
Також заявник стверджував, що в новій сім`ї чоловік дружини вдається по відношенню до дитини до протиправної поведінки - психологічного насильства, яке проявляється в натравлюванні на дитину собаки і непристойній поведінці по відношенню до дитини.
       Позов обґрунтовувався також тим, що дитина більш прихильна до батька, яким створені належні умови для її нормального психологічного та фізичного розвитку та син не хоче повертатися до матері та її чоловіка, а мати не може створити нормальних умов для життя дитини і не дбає про її здоров`я та не надає необхідного догляду.

10 квітня 2024року  ОСОБА_2  виклала зустрічні вимоги до  ОСОБА_1  та  ОСОБА_3 , вимагала визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою.
В обґрунтування зустрічного позову  ОСОБА_2  посилалася на те, що  ОСОБА_1 протягом п`яти років з народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 не спілкувався з своєю дитиною, не був присутнім на святах, важливих подіях в житті дитини, не дарував дитині будь-яких коштовних речей, та заперечував його біологічне батьківство. 
На думку заявниці, також не підтверджено жодних фактів щодо порушення прав дитини, так як не було жодних скарг до уповноважених органів.
Та  ОСОБА_2 стверджувала, що у новому шлюбі з ОСОБА_7 між вітчимом та ОСОБА_6 склалися довірливі стосунки. Та важливого значення заявниця надавала тій обставині що вітчим може фінансово забезпечувати пасинка, оскільки має декілька джерел доходу, позитивно характеризується, не притягувався до відповідальності, та не перебував на обліку у лікарів нарколога і психіатра. Родина користується житлом що належить матері вітчима. 
Також існування своїх вимог ОСОБА_2 пов`язувала із тим, що вона вживала заходів щоб повернути дитину, однак не змогла цього зробити через неприязні стосунки з  ОСОБА_3 , яка не може бути опікуном дитини так як не має достатніх джерел прибутку та є інвалідом ІІ групи з дитинства /том І а.с.113-120/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком за його місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 . Також звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, з ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були присуджені рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2016року.В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. 
Суд виходив із якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_6 та правові підстави для визначення його місця проживання з батьком вбачав в наявності обставин щодо віку дитини, який в судовому засіданні в суді першої інстанції висловив бажання проживати з батьком, при цьому враховував що  ОСОБА_1 створив всі необхідні умови для нормального життя та розвитку дитини по місцю свого проживання. На переконання суду таке вирішення спору якнайкраще буде відповідати інтересам дитини та є вирішальним для розгляду даної справи.
Заразом, згідно висновків суду, позивачем не підтверджені обставини щодо жорстокого поводження з дитиною з боку матері чи її нового чоловіка, також не підтверджено що існує загроза життю чи здоров`ю дитини ОСОБА_6 . 

З рішенням суду відповідач  ОСОБА_2  не погодилась, через свого представника адвоката Свірідова Дмитра Миколайовича висловила вимогу про скасування рішення та просила задовольнити її зустрічний позов. 
В обґрунтування скарги заявник посилалася на те, що суд при вирішенні цього спору не врахував всіх доказів та не зважив на те, що саме на позивача покладений обов`язок доказувати обставини якими він обґрунтовував свої вимоги та останній не підтвердив жодної з наведених ним в позовній заяві обставин.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявниці полягала в тому, що суд не дав правової оцінки всім обставинам і рішення не містить відповіді на всі аргументи.
Також доводи апеляційної скарги зводились до того, що думка малолітнього ОСОБА_6 не повинна була бути врахованою, як така що не відповідає і не сприяє захисту прав та інтересів дитини. 
На думку заявника апеляційної скарги, суд також не дав належної оцінки тій обставині що позивач знаходиться у лавах ЗСУ і тому факту, що останній приймає участь у бойових діях та відвідує м. Дніпро періодично і тим самим не може забезпечити постійний догляд за дитиною.

       Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , пояснення відповідачів  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_8 , за відсутності органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від представника якого надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, також за відсутності Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, явка якого не є обов`язковою, повідомленого завчасно про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       
       В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився  ОСОБА_5 , батько  ОСОБА_1  та мати  ОСОБА_9  /копія свідоцтва про народження том І а.с.12/.

16 вересня 2016року рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська задоволено позовні вимоги  ОСОБА_1 , та розірвано шлюб між ним та  ОСОБА_9 , що був укладений 14 лютого 2015року /том І а.с.14/; іншим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016року з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, з ІНФОРМАЦІЯ_3 /том І а.с.15/.

Із наявних у справі розписок з квітня 2022року по березень 2023року ОСОБА_3 отримувала від ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 5000,00грн шомісяця, так як дитина проживала з нею /том І а.с.27-35, 87/; за липень 2022року аліменти в сумі 5000,00грн було надіслано ОСОБА_1 на банківську картку ОСОБА_9 /том І а.с.26/; за період з квітня 2019року по грудень 2020року аліменти на утримання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувались на користь стягувачки ОСОБА_9 в межах виконавчого провадження /Інформаційна довідка з автоматизованої системи виконавчого провадження том І а.с.64-72/. 

29 жовтня 2021року  ОСОБА_9 після укладення шлюбу з ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_2 /том І а.с.139/.

Згідно наявних письмових доказів ні ОСОБА_2 ні її чоловік ОСОБА_7 не мають не знятої чи непогашеної судимості; не перебувають на обліку лікарів психіатра чи нарколога; у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_12 ; та подружжя проживає в належному матері ОСОБА_13 будинку АДРЕСА_2 /том І а.с.123, 124-127, 128, 138, 133-134, 140-145/.

З виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 3636 вбачається, що ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Дніропетровська обласна клінічна лікарня» в період часу з 08 квітня 2021року по 13 квітня 2021року через укус собаки, множинні укушені рани м`яких тканин голови з діагнозом множинні відкритті рани голови, що зі слів батьків мало місце 08 квітня 2021року біля 12.00години. Загальний стан дитини середнього ступеня тяжкості /том І а.с.22/. 

Психолог та соціальний педагог Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги, на звернення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 провели психологічне діагностування та соціально-психологічну роботу з ОСОБА_10 , за наслідками якої, оскільки були виявлені факти неординарної поведінки співмешканця матері рекомендовано заявниці,- оскільки ОСОБА_6 пережив психотравмуючі події,- постійне перебування в режимі емоційної стабільності, в безпечному середовищі та є необхідність припинити спілкування хлопчика з ОСОБА_11 ; звернутися до дитячого невролога з приводу тривожності у дитини та задля більш об`єктивної оцінки ситуації матері ОСОБА_9 пройти психологічне діагностування та визначення її батьківського потенціалу /копія довідки № 81 том І а.с.19-21/; в іншій довідці Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги від 10 квітня 2023року № 14 рекомендовано перебування ОСОБА_6 в режимі емоційної стабільності в безпечному середовищі та рекомендовано на час підготовки довідки при вирішенні питання щодо місця проживання врахувати побажання дитини з батьком ОСОБА_1 /том І а.с.88-89/.

Згідно Акту № 1033 від 09 червня 2022року  ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає в будинку АДРЕСА_3 з ОСОБА_3 та ОСОБА_14 /том І а.с.23/; ОСОБА_3 є інвалідом другої групи з дитинства безстроково /копія довідки МСЕК том І а.с.24/.

Матеріали справи містять Характеристику на ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 № 45 від 10 червня 2022року з Комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацької спортивної школи №2» згідно якої ОСОБА_6 з 2019року займається у секції стрибки на батуті, має третій ОСОБА_15 розряд; багато разів приймав участь у шкільних змаганнях; зарекомендував себе як слухняний, старанний та здібний учень; за характером доброзичливий, порядний, ввічливий, комунікабельний, має багато друзів. Також зазначено, що на тренування ОСОБА_6 приводила тільки його бабуся ОСОБА_3 /том І а.с.25/; по місцю навчання ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 також характеризується позитивно та в Характеристиці № 88 від 20 квітня 2023року зазначено, що ОСОБА_6 проживає в неповній сім`ї мати ОСОБА_16 не приймає участі у питаннях навчання та виховання сина, школу не відвідує, жодного разу не вийшла на зв`язок з класним керівником, проживає окремо від дитини; батько ОСОБА_1 приділяє належну увагу питанням навчання сина, але на час складення характеристики бере участь як воїн ЗСУ у бойових діях. Наразі питаннями навчання та виховання ОСОБА_6 опікуються бабусі ОСОБА_17 та ОСОБА_3 /том І а.с.85/. 

У свою чергу  ОСОБА_1 по місцю проживання в будинку АДРЕСА_1 характеризується з позитивної сторони; дотримується і поважає сімейні цінності; не зловживає алкоголем та не помічений в розпиванні алкогольних напоїв в громадських місцях /том І а.с.86/.

Та згідно Довідки про проходження психіатричного огляду ОСОБА_1 не має психіатричних, в тому числі спричинених вживанням психоактивних речовин, протипоказань для опіки над дитиною /том І а.с.90/; згідно Довідки КНП «КЛШМД» № 109 від 07 квітня 2023року ОСОБА_1 під наглядом лікаря-психіатра не перебував та за допомогою не звертався /том І а.с.91/. 

Водночас з Характеристики з дошкільного відділення «Сонечко» КЗО «НВК №92» Новокодацького району Дніпровської міської ради разом з позитивною характеристикою  ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено про те, що сім`я хлопчика матеріально забезпечена, мати підтримувала постійний зв`язок з вихователями дошкільного відділення та цікавилася розвитком і навчанням дитини; вітчим приділяв увагу ОСОБА_6 , але часто дитина знаходилась у бабусі матері /том І а.с.194/.

Згідно відповіді Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 433/2000 від 17 квітня 2023року не було повідомлень до відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу неналежного виконання своїх обов`язків з боку ОСОБА_2  по відношенню до малолітньої дитини  ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та щодо вчинення інших неправомірних дій відносно малолітньої дитини /том І а.с.195/. 

У Висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-149 від 22 серпня 2023року комісія з питань захисту прав дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянувши та проаналізувавши всі надані документи, заслухавши пояснення батька та матері дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком ОСОБА_1 /том І а.с.240-241/. 

З долученої позивачем копії військового квитка та Довідки Військової частини НОМЕР_1  ОСОБА_1 в період часу з 02 березня 2022року по 20 вересня 2022року та з 15 жовтня 2022року по 22 грудня 2022року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи поблизу м. Бахмут Донецької області /том І а.с.17, 18/. 

       Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин та застосував належні норми матеріального права, правильно тлумачив закон та взяв до уваги обставин, що мають значення для справи.

Вирішуючи спір, суд керувався положеннями сімейного кодексу України /надалі СК України/. Статтями 141, 157, 160 та 161 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; питання виховання дитини вирішується батьками спільно та місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом та під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився  ОСОБА_5 , який з початку 2022року проживає з мамою відповідачки, ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_3 , яка за згодою матері перемістила дитину по місцю свого проживання, чого сторони не заперечували та в подальшому відмовилася її повертати по місцю проживання матері. 

Частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III проголошує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як вбачається із встановлених у справі обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, кожен з батьків створив належні умови для проживання, виховання та належного утримання дитини; кожен з батьків має заробіток та не підтверджені відомості з приводу неналежної поведінки батьків щодо своєї дитини.

У даній справі сторони не заперечували обставин щодо проживання ОСОБА_6 з бабою ОСОБА_3 протягом певного часу з серпня 2021року.

Та суд керувався тими обставинами що позивач батько ОСОБА_1 постійно спілкувався з сином ОСОБА_6 та саме наявність зазначеної обставини суд вважав вирішальною та необхідність залишення дитини з батьком і пов`язував це із тим що дитина звикла до певних умов проживання та виховання, відвідує шкільний заклад та виявляє прихильність до батька, також висловила бажання проживати саме з батьком.

При цьому, суд дослідив обставини щодо того чи прижилася дитина в новому середовищі після зміни місця проживання, та в рамках предмету доказування, суд виходив з того що не порушуються права матері піклуватися про дитину, що належить їй за законом, також з`ясував що обома батьками створені умови для того, щоб ці права ефективно здійснювались; також суд дав оцінку обставинам, які характеризують психічний стан дитини ОСОБА_6 , рівень розвитку дитини, можливість ОСОБА_6 прижитися в новому середовищі за місце проживання батька.

Суд першої інстанції надав належну оцінку положенням Сімейного кодексу України та обґрунтовано керувався принципом 6 Декларації прав дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 

Згідно частин 7, 8 статті 7 СК під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Ураховуючи викладене та юридичну природу спірних правовідносин, під час вирішення питання щодо місця подальшого проживання дитини, суд покладався на прихильність дитини до кожного з батьків, врахував її вік та бажання проживати з батьком.

Та разом з тим, обставини щодо ухилення матері від виконання своїх обов`язків чи щодо неналежного виконання батьківських обов`язків не знайшли підтвердження в судовому засіданні, також відсутні обставини, щодо аморальної поведінки матері чи її чоловіка, наявності дій які загрожували безпеці дитини, оскільки жодних належних доказів цього, в розумінні положень цивільного процесуального законодавства учасниками справи не надано.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в апеляційній скарзі - без встановлення відповідних фактів.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх не достатність для висновку про неналежну поведінку матері чи щодо вчинення нею дій які можуть загрожувати дитині. З урахуванням чого, суд оцінив достовірність тверджень позивача про ризик вчинення насильства щодо дитини з боку матері в майбутньому, якщо сторони залишаться проживати під одним дахом та дійшов висновку про те, що аргументи  ОСОБА_1 в цій частині, висунуті заявником в позові, не знаходять підтвердження.

У той же час, Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка підписана 21 лютого 1990 року, набрала чинності та ратифікована Україною 27 вересня 1991 року передбачає обов`язок держави забезпечити те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; та держава повинна поважати право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини /стаття 9/.

Із наведеного необхідно зробити висновок, про відповідність висновків суду фактичній стороні справи, що є виявом повного з`ясування судом обставин що мають значення для справи.

Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов проживання дитини, а те, що фактично вирішення питання про визначення місця проживання дитини відбулось з врахування якнайкращих інтересів дитини, враховуючи її особисті побажання, обставини щодо ставлення матері та батька до цього і з врахування їх права піклуватися про дитину.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Та, Роквою чи її представником не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень. 

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
       
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повне судове рішення складено 23 квітня 2024року.        

Судді: