ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 квітня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/5364/23
провадження № 22-ц/4809/631/24 

                Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Головань А.М., Письменний О.А.,
за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
позивач – ОСОБА_2 ;
відповідачі – Держава Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2023 року (суддя Шевченко І. М.).
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та відзивів на позов
У серпні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, яким просили стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди по 628 287,00 грн кожному та вирішити питання розподілу судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 05.06.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , старшим слідчим відділу розслідувань злочинів у сфері господарської діяльності СУ УМВС України в Кіровоградській області, капітаном міліції ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження № 12015120000000076, внесеного до ЄРДР 23.02.2015, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України. 
Після чого, в межах вищезазначеного кримінального провадження, процесуальним прокурором скеровано до Ленінського районного суду м. Кіровограда для розгляду обвинувальний акт, згідно якого позивачам пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 203-2 КК України. 12.07.2022 Ленінським районним судом м. Кіровограда ухвалено вирок згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 203- 2 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведенням наявності в діяннях складу кримінального правопорушення. 
Прокурор, не погодившись з вироком суду першої інстанції, оскаржив його до суду апеляційної інстанції. 
28.03.2023 ухвалою Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2022 року стосовно позивачів залишено без змін. 
Вирок суду набрав законної сили.
Позивачі зазначають, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, вручене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.06.2015.
Таким чином, позивачі перебували під слідством та судом протягом 8 років 7 місяців 28 днів, в період з 05.06.2015 (дата вручення повідомлень про підозру) до 28.03.2023 (ухвала суду апеляційної інстанції про залишення без змін вироку місцевого суду про їх виправдання) тобто повних 93 місяці та 24 дні. 
Вказані дії, такі як незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, упереджене ставлення працівників правоохоронних органів під час досудового слідства, тривалий час перебування під слідством та судом, негативно вплинуло на їх почуття та душевний стан, та стан здоров`я і завдали душевних та моральних страждань, а також завдали моральної шкоди.
       Посилаючись на викладені обставини просять задовольнити вимоги в повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на позов Кіровоградська обласна прокуратура просила відмовити в позові до прокуратури та прийняти рішення про відшкодування моральної шкоди у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказано, що сама позовна заява не містить позовних вимог до Кіровоградської обласної прокуратури, а тому прокуратура є неналежним відповідачем у даній справі (а.с.33-40).

Державна казначейська служба України у відзиві на позов просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.зазначено, що відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України. Участь органів казначейства у справі зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства. Органи казначейства не уособлюють державу як «власника» відповідних коштів і виступають у даній категорії судових справ не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою здійснити відповідне перерахування за рахунок державних коштів. Сторона наголошує про те, що Казачейство жодних прав та інтересів позивачів не порушувало і жодної шкоди їм не завдавало (а.с.59-61). 
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2023 року позов задоволено; стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 628 287,00 грн; стягнуто з держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 628 287,00 грн; судові витрати по справі віднесено за рахунок держави.
Задовольняючи позовні вимоги суд  виснував, що незаконне кримінальне переслідування, обмеження громадянських прав і свобод протягом досить тривалого часу, для позивачів були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликало значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховані вимоги розумності і справедливості, та встановлено наявність підстав для стягнення у визначеному розмірі за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України оскаржила рішення в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало і жодної шкоди позивачам не завдавало, крім того, самі позивачі не вказують на скаржника як на порушника своїх прав. Участь Казначейства у справі зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства як органу, уповноваженого державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів. Оскільки стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права, оскаржуване рішення у цій частині підлягає скасуванню.
На переконання скаржника, судом першої інстанції значно завищено суму відшкодування шкоди порівняно з відповідним мінімальним розміром, встановленим законом, та не наведено обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди. 
Представники позивачів подали відзиви на апеляційну скаргу, якою просили відмовити в задоволенні, залишити без змін судове рішення. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 22 березня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказав, що вимоги апеляційної скарги казначейської служби є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають (а.с.225-232).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказав, що вимоги апеляційної скарги казначейської служби є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають (а.с.237-243).
05 квітня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі; справу призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції на 23 квітня 2024 року, про що апеляційним судом постановлено відповідну ухвалу.
Відповідно до вимог процесуального закону учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга казначейської служби підлягає частковому задоволенню, за наступного. 
Обставини справи, встановлені судом
05.06.2015 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , старшим слідчим відділу розслідувань злочинів у сфері господарської діяльності СУ УМВС України в Кіровоградській області, капітаном міліції ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження № 12015120000000076, внесеного до ЄРДР 23.02.2015, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України (а.с.9-18).
В межах вищезазначеного кримінального провадження, процесуальним прокурором скеровано до Ленінського районного суду м. Кіровограда для розгляду обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 203-2 КК України.
12.07.2022 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда ухвалено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 203- 2 КК України та виправдано у зв`язку з недоведенням наявності в діяннях складу кримінального правопорушення (а.с.66-94). 
Ухвалою Кропивницького апеляційого судувід 28 березня 2023 року вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2022 стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без зміни (а.с.95-134).
Вищезазначене рішення суду в касаційному порядку сторонами не оскаржувались, а тому вирок місцевого суду набрав законної сили.
Як встановлено матеріалами справи, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вручені 05.06.2015.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували під слідством та судом протягом 8 років 7 місяців 28 днів, в період з 05.06.2015 року (дата вручення повідомлень про підозру) до 28.03.2023 року (ухвала суду апеляційної інстанції про залишення без змін вироку місцевого суду про їх виправдання) тобто повних 93 місяці та 24 дні. 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у ст. 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч.2 ст. 11 ЦК України).
За п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів.
Загальні положення про відшкодування шкоди визначено у главі 82 ЦК України.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені у ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду.
Водночас, за положеннями ч. 7 ст. 1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. 
Таким чином, на спірні правовідносини розповсюджуються норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,  завданої громадянинові незаконними діями органів,  що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,  органів досудового розслідування,  прокуратури і суду» (далі – Закон).
Так, ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону).
Стаття 3 Закону передбачає, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):
1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;
2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;
3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;
4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;
5) моральна шкода.
Частинами 1, 5, 6 ст. 4 Закону унормовано, зокрема, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
У справі, що переглядається апеляційним судом, суд першої інстанції правильно виходив з того, що на підставі Закону  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення вказаним особам про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції врахував, що незаконне кримінальне переслідування, обмеження громадянських прав і свобод протягом досить тривалого часу, для позивачів були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликало значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. 
Висновок суду щодо визначеного розміру моральної шкоди узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, про те, що «законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимог закону щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів при розгляді даної справи.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги казначейської служби щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди, не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Разом з тим, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року (справа № 759/7630/20 ), згідно яких:        
«Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Як вже було зазначено вище, положеннями ст. 4 Закону  встановлено, що відшкодування шкоди (зокрема, моральної шкоди) у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно з ч. 1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Таким чином, відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. 
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. 
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Кіровоградська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України (відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування державою шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).
Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевикладене, тому резолютивну частину рішення суду в частині визначення порядку стягнення на користь позивачів матеріальної шкоди належить змінити. 

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 грудня 2023 року змінити, виклавши абзац другий та третій рішення суду в такій редакції: 
«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 628 287,00 грн (шістсот двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 00 копійок) на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»;
«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 628 287,00 грн (шістсот двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят сім гривень 00 копійок) на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст складено 6 травня 2024 року.
Головуючий суддя Л. М. Дьомич
        Судді А.М. Головань
О.А. Письменний