РІШЕННЯ
Іменем України

22 травня 2024 року 
м. Київ

справа №990/126/24
адміністративне провадження № П/990/126/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., Шишова О.О., Яковенка М.М.,
за участю:
секретаря судового засідання - Жураковської Б.М.,
представника Відповідача: Леошка Д.Д., 
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 
про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог і предмет спору
15 квітня 2024 року до Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також - Позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі також - Відповідач, ВККС України, Комісія), у якій Позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України у складі колегії від 4 березня 2024 року № 58/ас-24 «Про розгляд питання щодо допуску ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23»;
- зобов`язати ВККС України зарахувати до стажу роботи судді ОСОБА_1 стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю 5 років, яка вимагається законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді (5 серпня 2020 року);
- зобов`язати ВККС України повторно розглянути питання допуску ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року № 94/ зп-23 (зі змінами).
Доводи Позивача
На обґрунтування позовних вимог Позивач наполягає на тому, що ВККС України безпідставно відмовлено йому у допуску до участі в оголошеному конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, як особі, що не має стажу на посаді судді відповідно до пункту 1 частини першої статті 28 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон № 1402). Вважає, що Комісія дійшла помилкових висновків про те, що Позивач має стаж роботи на посаді судді менше 5 років, не зарахувавши до стажу на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. 
Визначення стажу на посаді судді закріплене у частині другій статті 137 Закону № 1402 та, як стверджує Позивач, не містить жодних виключень або обмежень щодо застосування при визначенні стажу роботи судді за частиною першою статті 28 Закону № 1402. При цьому зауважує на тому, що правила обчислення стажу є єдиними не лише для вирішення питань забезпечення суддів (розділ IX Закону № 1402), але також й при вирішенні питання права судді на відставку (стаття 116 розділу VII Закону № 1402). У такий спосіб, на думку ОСОБА_1 , законодавець уніфікував визначення стажу роботи на посаді судді сферою застосування всього Закону № 1402, а не лише у межах певної статті чи розділу. На обґрунтування таких доводів Позивач наводить зміст статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862- ХІІ «Про статус суддів» (втратив чинність), де було чітко вказано про те, що зарахування стажу роботи судді на інших, визначених зазначеним законом посадах, здійснюється виключно з метою отримання суддею права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, а також статті 135 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (втратив чинність), де також було закріплене розмежування зарахування такого стажу для цілей визначення права судді Конституційного Суду України на відставку і виплату вихідної допомоги. Натомість чинний Закон № 1402 таких застережень не містить. Відсутність визначених законодавцем обмежень щодо застосування положень частини другої статті 137 Закону № 1402, на думку Позивача, надає можливість застосовувати вказану норму до усіх правовідносин, які регулюються Законом № 1402.
Тому Позивач зазначає про те, що висновки Відповідача щодо непоширення для цілей допуску до конкурсу на посаду судді апеляційного суду положень статті 137 Закону № 1402 ґрунтуються на довільному тлумаченні Відповідачем змісту цієї статті та порушують легітимні сподівання Позивача на прогнозовані наслідки застосування цієї норми і стабільність нормативного регулювання. 
У своїх доводах ОСОБА_1 посилається також на висновки Великої Палати Верховного Суду зазначаючи про те, що питання визначення стажу роботи на посаді судді вже було предметом розгляду Верховного Суду у справах № 9901/15/21, № 9901/302/19, № 9901/537/19, № 9901/140/19, № 9901/805/18, № 420/14019/23 й Судом висловлено позицію щодо зарахування із внесенням змін до статті 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення судді на посаду.
Також Позивач вважає необхідним врахувати те, що йому нараховується та виплачується надбавка за вислугу років як такому, що має стаж на посаді судді 5 років.
Позивач за допомогою підсистеми «Електронний суд» 1 травня 2024 року подав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі у судовому засіданні.
Доводи Відповідача
У відзиві на позовну заяву ВККС України просить відмовити у задоволенні позову вважаючи його безпідставним й необґрунтованим.
Позиція Комісії полягає в тому, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на день звернення із заявою щодо участі в оголошеному Комісією 14 вересня 2023 року конкурсі на посаду судді апеляційного суду, а саме є таким, що має стаж роботи на посаді судді менше п`яти років.  
На обґрунтування своєї позиції Відповідач покликається на положення Закону № 1402, зокрема статті 52 цього Закону, зауважуючи на тому, що стаж на посаді судді починає свій обрахунок з моменту фактичного зайняття посади судді. Натомість ОСОБА_1 призначено на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області згідно з Указом Президента України від 5 серпня 2020 року № 311/2020, тобто він не набув мінімально необхідного згідно з вимогами закону стажу судді для відповідності вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду.
Комісія вважає, що положення частини другої статті 137 Закону № 1402 для цілей конкурсу не застосовується, оскільки регулює правовідносини, які виникають при вирішенні питань забезпечення суддів, а саме обчислення суддівської винагороди та реалізації права на відставку. Вважає, що за іншого тлумачення указаних норм суддя місцевого суду вже у перший день призначення матиме стаж роботи на посаді судді, достатній для судді апеляційного суду, що, на переконання Комісії, не відповідає меті встановлення мінімального стажу роботи на посаді, а також суперечить змісту пункту 4 частини першої статті 28 Закону № 1402 щодо застосування до сукупного стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) пункту 1 частини першої цієї ж статті, оскільки виключає ситуацію, коли в судді стаж роботи на посаді судді є меншим ніж п`ять років.
У судовому засіданні представник Відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Указом Президента України від 5 серпня 2020 року №311/2020 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області.
Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 14 грудня 2023 року № 171/зп-23) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, з яких: в апеляційних судах із розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення - 425; в апеляційних судах із розгляду господарських справ - 58; в апеляційних судах із розгляду адміністративних справ - 67 (надалі також - Конкурс).
Згідно з пунктом 5 зазначеного рішення питання допуску до участі у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах вирішуються колегіями ВККС України.
Згідно з пунктом 3 «Оголошення про проведення конкурсу на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах» (Додаток 3 до рішення Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 14 грудня 2023 року № 171/зп-23) строк подання документів для участі у Конкурсі - з 15 грудня 2023 року до 31 грудня 2023 року (включно). 
Як визначено в «Умовах проведення конкурсу на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах» (Додаток 2 до рішення Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 14 грудня 2023 року № 171/зп-23) до участі в першій стадії конкурсу на зайняття 532 вакантних посад суддів в апеляційних судах (далі також - Конкурс) допускаються особи, які: 
1) у порядку та строки, визначені оголошенням, подали всі необхідні документи;
2) на день подання документів відповідають встановленим статтями 28 та 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду.
До участі у другій стадії Конкурсу може бути допущено кандидатів на посаду судді, які під час першої стадії Конкурсу:
1) підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному апеляційному суді;
2) не зайняли переможну позицію в рейтингу учасників конкурсу відповідного апеляційного суду.
Під час другої стадії Конкурсу кандидат на посаду судді може претендувати на зайняття вакантної посади судді в суді відповідно до спеціалізації суду, здатність здійснювати правосуддя у якому ним підтверджено під час першої стадії Конкурсу.
До Комісії надійшла заява ОСОБА_1 про участь у Конкурсі та про проведення кваліфікаційного оцінювання. У цій заяві ОСОБА_1 просив допустити його до участі в Конкурсі як особу, яка відповідає вимогам пункту 1 частини першої статті 28 Закону № 1402 (з урахуванням частини другої статті 137 Закону № 1402), оскільки він має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років.
4 березня 2024 року ВККС України у складі колегії: головуючого - Сергія Чумака, членів Комісії: Андрія Пасічника, Романа Сабодаша (доповідач), розглянувши питання допуску ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, ухвалила рішення № 58/ас-24, згідно з яким ОСОБА_1 відмовлено в допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).
Ухвалюючи це рішення Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 призначений на посаду судді Кролевецького районного суду Сумської області Указом Президента України від 5 серпня 2020 року № 311/2020, тобто не має відповідного п`ятирічного стажу станом на день подання ним документів.
У таких висновках Комісія виходила з того, що положення частини другої статті 137 Закону № 1402, згідно з яким до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, для цілей конкурсу не застосовується, оскільки регулює правовідносини, які виникають при вирішенні питань забезпечення суддів, а саме обчислення суддівської винагороди та реалізації права на відставку.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їхнього застосування
Відповідно до вимог частини другої статті   6, частини другої статті   19 Конституції України   органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених   Конституцією України   межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Організацію судової влади визначає Закон № 1402, до якого згідно із Законом України від 9 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (надалі - Закон № 3511), який набув чинності з 30 грудня 2023 року, внесено низку змін.
Згідно з пунктом 23 Розділу І Закону № 3511 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закон № 1402 доповнено пунктом 57, відповідно до якого Вища кваліфікаційна комісія суддів України завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри». 
Особливості проведення Комісією конкурсу на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду визначено статтею 79-3 Закону № 1402. 
Відповідно до частини другої статті 79-3 Закону № 1402 у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду), частиною першою чи другою статті 33 (для вищого спеціалізованого суду) цього Закону.
Як визначено у частині третій статті 79-3 Закону № 1402 з метою допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду кандидат на посаду судді подає до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України: 1) письмову заяву про участь у конкурсі та про проведення кваліфікаційного оцінювання; 2) документи, визначені пунктами 2-13 частини першої статті 72 цього Закону; 3) документи, що підтверджують дотримання однієї з вимог, визначених частиною першою статті 28, частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.
Пунктом 1 частини четвертої статті 79-3 Закону № 1402 передбачено, що Вища кваліфікаційна комісія суддів України на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду та формує його досьє.
Відповідно до Умов проведення Конкурсу, затверджених  рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, до участі в першій стадії Конкурсу допускаються особи, які: 
1) у порядку та строки, визначені оголошенням, подали всі необхідні документи;
2) на день подання документів відповідають встановленим статтями 28 та 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону № 1402 на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.
У частині сьомій цієї ж статті Закону № 1402 визначено, що для цілей цього Закону вважається стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти (пункт 2 частини сьомої статті 69 Закону № 1402).
Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1402 суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.
У частині першій статті 28 Закону № 1402 встановлено, що суддею апеляційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також відповідає одній із таких вимог:
1) має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років;
2) має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років;
3) має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років;
4) має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років.
Частиною першою   статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі -   КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою   статті 2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду
Суд, вивчивши доводи Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, виходить із такого.
Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Комісії, розгляд питання «Про допуск кандидатів до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23» відбувся 4 березня 2024 року.
Спірним рішенням Відповідача визнано Позивача таким, що не має відповідного стажу роботи на посаді судді, тому ОСОБА_1 відмовлено у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів.
Ключовим питанням, яке постало на вирішення Комісії для цілей допуску Позивача до участі у першій стадії конкурсу на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, є включення до стажу на посаді судді п`ятирічного стажу професійної діяльності у сфері права, вимога щодо якого була встановлена законом і надавала Позивачеві право на призначення на посаду судді місцевого суду.
Позивач наполягає, що Комісія визначаючись щодо достатнього стажу на посаді судді для цілей допуску до першої стадії конкурсу на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів мала б застосувати положення статті 137 Закону № 1402, позаяк ця норма не містить жодних обмежень щодо її застосування.
Відповідач вважає не застосовними до спірних відносин приписи статті 137 Закону № 1402 для цілей конкурсу, оскільки ці норми регулюють питання забезпечення суддів та за інакшого тлумачення суддя місцевого суду у перший день призначення на посаду судді у першій інстанції матиме стаж роботи на посаді судді, достатній для призначення суддею у суд апеляційної інстанції.
Перевіривши відповідність оскаржуваного рішення ВККС України на дотримання критеріїв, визначених у частині другій   статті 2 КАС України   та надаючи оцінку доводам сторін, Суд зважає на таке.
Кваліфікаційні вимоги до судді апеляційного суду встановлено у частині першій статті 28 Закону № 1402, згідно з якими особа має відповідати вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердити здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, а також особа має відповідати одній з вимог, чітко визначеній у частині першій цієї статті, зокрема, відповідно до пункту 1 мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років.
Отже, конструкція цієї правової норми включає три самостійні умови, відповідаючи кожній з яких особа визнається такою, що може бути суддею апеляційного суду.
Своєю чергою, вимоги до кандидата на посаду судді унормовано у статті 69 Закону № 1402, серед яких є вимога щодо наявності стажу професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років.
Аналізуючи зміст норми частини першої статті 28 Закону № 1402 слід врахувати буквальне викладення цієї норми й вживання у тексті норми, після викладення однорідних вимог до посади судді апеляційного суду у формі переліку через коми (відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді), сполучника «також»: «… також відповідає одній із таких вимог:..»
Вживання законодавцем у тексті норми частини першої статті 28 Закону № 1402 єднального сурядного сполучника «також» служить поєднанню між собою однорідних членів речення та рівноправних речень. Тож викладені після цього сполучника вимоги є додатковими до вищеперерахованих у нормі частини першої статті 28 Закону № 1402, а тому самостійними. 
Системний аналіз приписів статей 28 і 69 Закону № 1402 дає підстави вважати, що особа, визнається такою, що відповідає вимогам до судді апеляційного суду якщо вона: 1) відповідає встановленим вимогам до кандидата на посаду судді, до яких, з-поміж іншого включається умова щодо наявності щонайменше п`ятирічного стажу професійної діяльності у сфері права; 2) за результатами кваліфікаційного оцінювання ця особа підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному суді, 3) а також цією особою має бути дотримано додатково ще одну з чотирьох (пункти 1 - 4) умов, визначених у частині першій статті 28 Закону № 1402, зокрема, мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. 
Оскільки у частині першій статті 52 Закону № 1402 визначено суддею громадянина України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі, саме такий стаж після призначення, зарахування у штат суду і здійснення правосуддя враховується як стаж на посаді судді для цілей вирішення питання відповідності кандидата вимогам на посаду судді апеляційного суду.  
Таким чином, наявність стажу професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, поряд з відповідністю іншими вимогами, визначають особу такою, що відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, а для цілей відповідності вимогам на посаду судді апеляційного суду особа має відповідати також ще й додатковим умовам, визначеним у статті 28 Закону № 1402, зокрема мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. Відповідно, буквальне тлумачення змісту цієї норми дає підстави вважати, що повторне включення до цього стажу професійного стажу у сфері права щонайменше п`ять років (і як кандидата на посаду судді, і як судді, що має стаж роботи не менше п`яти років) не відповідає закладеним законодавцем кваліфікаційним вимогам на посаду судді апеляційного суду.
Такі висновки повністю узгоджуються з викладеними вимогами до осіб, які можуть брати участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, й у частині другій статті 79-3 Закону № 1402, а саме: ці особи мають відповідає вимогам до кандидата на посаду судді (1), за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердити здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією (2), а також, тобто додатково до переліченого, відповідати одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду) (3).
Отже, наявність у особи професійного стажу у сфері права щонайменше п`ять років включено до вимог, яким має відповідати особа як кандидат на посаду судді, поряд з іншими вимогами, що висуваються до кандидата на посаду судді. Водночас для цілей відповідності особи посаді судді апеляційного суду висуваються додаткові вимоги, як-от: підтвердження за результатами кваліфікаційного оцінювання здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією; та відповідність одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду) - або мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років; або мати науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше сім років; або мати досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років; або мати сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених пунктами 1-3 цієї частини, щонайменше сім років. 
Таким чином, вимоги, визначені пунктами 1 - 4 частини першої статті 28 Закону № 1402, є самостійними (окремими) та виступають додатковими умовами зайняття посади судді апеляційного суду до вже викладених у частині першій статті 28 Закону № 1402, не включаючи та не поглинаючи відповідні кваліфікаційні вимоги, викладені попередньо у цій нормі. Тобто, відповідаючи вимогам до кандидата на посаду судді, які передбачають наявність щонайменше п`ятирічного стажу у сфері права, особа також має підтвердити за результатами кваліфікаційного оцінювання здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, та, окрім того, відповідати одній із вимог, визначених частиною першою статті 28, зокрема, мати стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. Цей стаж роботи не передбачає повторне включення до нього стажу професійної діяльності у сфері права, є окремою кваліфікаційною умовою та складає саме стаж роботи на посаді судді після зарахування до штату конкретного суду та виконання функцій відправлення правосуддя. 
Аналізуючи та надаючи оцінку доводам Позивача щодо зарахування до стажу на посаду судді для цілей конкурсу на посаду судді апеляційного суду п`ятирічного стажу професійної діяльності у галузі права колегія суддів звертає увагу на те, що положення щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, закріплено у частині другій статті 137 Розділу IX «Забезпечення суддів» Закону № 1402. Частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402 поставлено розмір (у відсотках до посадового окладу) виплачуваної суддям щомісячної доплати за вислугу років  в залежність від тривалості стажу роботи. Тобто, саме для цілей визначення питань забезпечення суддів у частині другій статті 137 Закону № 1402 унормовано, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Тому довід Позивача про те, що йому нараховується та виплачується надбавка за вислугу років як такому, що має стаж на посаді судді 5 років, не є слушним, адже застосування статті 137 Закону № 1402 у цьому випадку стосується саме питання забезпечення судді.
Безпідставним є посилання Позивача на судові рішення Верховного Суду у справах № 9901/15/21, № 9901/302/19, № 9901/537/19, № 9901/140/19, № 9901/805/18, № 420/14019/23.
Так, у справі № 9901/15/21 спірним питанням, що постало перед судом, було питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку. У цій справі позивач ставила вимогу зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді, п`ять років роботи в галузі права. Натомість Вищою радою правосуддя при вирішенні питання права позивача на відставку  було враховано три роки стажу професійної діяльності у галузі права. Спірним у цій справі було питання врахування стажу професійної діяльності у галузі права у відповідній редакції норми частини другої статті 137 Закону № 1402. Тож спірні правовідносини у цій справі не є однаковими зі справою № 9901/15/21.
Роблячи висновки у справі № 9901/15/21 Велика Палата Верховного Суду у постанові 18 листопада 2021 року, до якої також покликається Позивач, виходила з того, що абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). А тому ВП резюмувала, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону № 1402, положення частини другої цієї статті як стаж, який зараховується додатково. 
Висновки щодо правозастосування за подібних правовідносин зроблено Великою Палатою Верховного Суду і в постановах від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18, від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19, від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19, від 15 лютого 2024 року у справі № 420/14019/23, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 9901/140/19, на які покликається Позивач.  
Висновки у всіх наведених справах зводяться до того, що системний аналіз статті 137 Закону № 1402 у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 дає підстави вважати, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким унесено зміни до статті 137 Закону № 1402, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. 
Ці висновки не є релевантними до спірних у цій справі правовідносин.
При цьому слід врахувати й те, що посилання щодо застосування порядку визначення стажу на посаді судді відповідно до статті 137 Закону № 1402 для цілей визначення права на відставку міститься у самій нормі частини першої статті 116 Закону № 1402 «Звільнення судді з посади за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням», тобто прямим відсиланням до правил, визначених у статті 137 Закону № 1402. 
Натомість ані частина друга статті 79-3, ані частина перша статті 28 Закону № 1402 таких посилань не містять, як і не вказано у статті 137 Закону № 1402 щодо застосування її норм для цілей цього Закону (на відміну, до прикладу, положень частини сьомої статті 69 Закону № 1402, які, як прямо вказано у цій нормі, є застосовними для цілей цього Закону).
Довід Позивача про те, що він розраховував на розумну та передбачувану стабільність наявного законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) щодо застосування частини другої статті 137 Закону № 1402, а саме щодо зарахування до стажу роботи судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) тривалістю щонайменше п`ять років, яка вимагається законом для призначення на посаду судді, не є переконливим з огляду на таке.
У рішенні у справі «Kopeckу v. Slovakia» (заява № 44912/98, п. 52) ЄСПЛ узагальнив висновок про належне правове підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування у наступний спосіб: якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. також рішення у справах: «Vilho Eskelinen and Others v. Finland», п. 94, заява № 63235/00; «Haupt v. Austria», п. 47, заява № 9816/82; «Radomilja and Others v. Croatia», п. 142, заява № 25376/06; «Draon v. France», п. 65, заяви № 1513/03, № 11810/03 та ін.).
Поняття «легітимні очікування» головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.
Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.
Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці, за якою легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
Не є обґрунтованими й доводи ОСОБА_1 про застосування дискримінаційного підходу до статусу судді через неоднакові, на думку Позивача, підходи до обрахунку стажу на посаді судді, визначеного у частині другій статті 137 Закону № 1402. Позивач хибно доводить допущення Відповідачем дискримінації у зарахуванні до стажу, що дає право на обчислення суддівської винагороди та реалізації права на відставку, стажу професійної діяльності у галузі права і не зарахування цього ж стажу при інших процедурах, зокрема, участі у конкурсах.
За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48-49 рішення від 7 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).
Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).
У пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року у справі № 13-р/2020 роз`яснено, що судді системи судоустрою і судді Конституційного Суду України виконують свої обов`язки на професійній основі, мають однаковий юридичний статус, основу якого становлять спільні елементи, незалежно від місця суду в системі судоустрою чи від адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Однаковість юридичного статусу усіх суддів обумовлена, зокрема, наявністю єдиного порядку набуття статусу судді, сукупністю прав та обов`язків судді, єдністю юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Із набуттям статусу судді пов`язане й набуття передбачених Конституцією та законами України гарантій незалежності.
Встановлення законом різних вимог до стажу для суддів судів різних інстанцій не порушує принципу єдності статусу суддів, оскільки не впливає на елементи цього статусу, наявність єдиного порядку набуття статусу судді, сукупність прав та обов`язків судді, єдність юридичних гарантій, які надають суддям можливість бути неупередженими, об`єктивними, безсторонніми та незалежними. Визначення у законі для судді апеляційного суду суворішої вимоги необхідного стажу порівняно з вимогами, встановленими до кандидата на посаду судді першої інстанції, виправдано потребою заповнення посад суддів апеляційного суду досвідченими суддями зі стажем роботи суддею, що переслідує легітимну мету формування суддівського корпусу судів вищих інстанцій високопрофесійними суддями.  
За наведеного правового регулювання та з огляду на встановлені обставини цієї справи Суд доходить висновку про обґрунтованість висновку Комісії про відсутність у Позивача передбаченого пунктом 1 частини першої статті 28 Закону № 1402 п`ятирічного стажу роботи на посаді судді станом на день подання ним документів для участі у Конкурсі, а відтак оскаржуване рішення ВККС України від 4 березня 2024 року № 58/ас-24 у межах заявлених підстав позовних вимог відповідає критеріям, визначеним частиною другою   статті 2 КАС України.
За наведеного у Суду відсутні підстави констатувати неправильне тлумачення та застосування ВККС України норм матеріального права щодо визначення стажу роботи на посаді судді, що надає право допуску ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошеному рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями   241-246,   250,   255,   257,   262,   266,   295 КАС України, Верховний Суд
ВИРІШИВ:
У позові ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 23 травня 2024 року.
Головуюча суддя                                                            Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                О.В. Білоус

                                                                                І.Л. Желтобрюх

                                                                                О.О. Шишов

                                                                                М.М. Яковенко