УХВАЛА

05 червня 2024 року 
м. Київ 

справа № 380/4217/23
адміністративне провадження № К/990/19199/24 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Золотухін Олександр Олександрович, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 380/4217/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі -відповідач, ГУ НП у Львівській області) із вимогою визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП у Львівській області від 06 лютого 2023 року за №478 в частині притягнення інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП у Львівській області від 06 лютого 2023 року №478 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників поліції ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області» в частині притягнення інспектора сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції №2 ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1073,60 грн.
Не погодившись із вказаним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі №380/4217/23 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Золотухін Олександр Олександрович, звернувся через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду із касаційною скаргою, яку зареєстровано у Верховного Суду 16 травня 2024 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
У касаційній скарзі скаржник посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 22 червня 2023 року у справі № 420/5657/22, від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а, від 02 грудня 2020 року у справі № 420/5368/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 200/11250/19-а щодо застосування статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 5, 7, 12, 13, 16, 17 розділу V, пунктів 1, 4 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 08 листопада 2018 року № 893.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. 
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Суд зазначає, що формальне посилання на постанови Верховного Суду (цитування окремих абзаців зазначених постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на які він посилається.
При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.
Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). 
За обставинами цієї справи, судом апеляційної інстанції установлено, що позивач скоїв дисциплінарний проступок, оскільки, перебуваючи у складі наряду СРПП «Дзвін-9» на службовому автомобілі марки «Toyota Prius», позивач продемонстрував безвідповідальне ставлення до професійного виконання службових обов`язків, а саме спав під час несення служби, у зв`язку з чим не міг вчасно реагувати на зміну оперативної обстановки, вживати необхідних заходів з метою забезпечення публічної безпеки та порядку на ввіреній ділянці несення служби, що є умисним ігноруванням виконання покладених на посадових осіб законом обов`язків та повноважень та сприяння керівнику в організації дотримання службової дисципліни.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановив, що оскаржуваний наказ в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, є правомірним.
За доводами касаційної скарги касатор зазначає, що за результатом притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, позивача було внесено до реєстру осіб, що вчинили корупційне правопорушення за поданням відповідача до НАЗК.
При цьому, як слідує з оскаржуваного судового рішення, вказані доводи позивача не були предметом оцінки в суді апеляційної інстанції та відповідно оцінку апеляційний суд не надавав.
Крім того, Суд зауважує, що посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 420/5368/18 є необґрунтованими, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справи № 420/5368/18. Спір у цій справі виник у зв`язку із накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, натомість у справі № 420/5368/18 предметом оскарження є постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП. 
Тому наведена скаржником постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові Верховного Суду є необґрунтованими.
Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судового рішення у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Золотухін Олександр Олександрович, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року у справі № 380/4217/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб її надсилання до суду.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Л.О. Єресько