ПОСТАНОВА                                                                                                 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 204/8259/13-ц
провадження № 61-5018св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,                             Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу
 
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2007 року № 5805808 та договором поруки від 20 листопада 2007 року № 5875781 в загальному розмірі 154 033,07 дол. США та 63 064,90 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська заочним рішенням                                    від 08 квітня 2014 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 та                       ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором     від 20 листопада 2007 року № 5805808 та договором поруки від 20 листопада              2007 року № 5875781 в загальному розмірі 154 033,07 дол. США та 63 064,90 грн, яка складається із: заборгованості за основною сумою кредиту - 116 889,34 дол. США; заборгованість за непогашеними в строк відсотками за користування кредитом - 24 946,39 дол. США; пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором - 10 948,54 дол. США; суми штрафів за порушення відповідачем обов`язків, передбачених пунктами 4.3.2-4.3.6 кредитного договору - 1 248,80 дол. США; суми штрафів за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування - 63 064,90 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 15 листопада 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року залишив без задоволення.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2024 року поновив           ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чміль Ю. В., строк на апеляційне оскарження заочного рішення Красногвардійського районного суду                                                м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чміль Ю. В., на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                             від 08 квітня 2014 року. Залучив ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника позивача ПАТ «ПУМБ».
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 12 березня 2024 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чміль Ю. В., на заочне рішення Красногвардійського районного суду                                                    м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року.
 
Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду в суді першої інстанції, про що свідчить його особистий підпис. Після відкриття апеляційного провадження суд встановив, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи
 
У квітні 2024 року ОСОБА_3 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження ухвали суду вказував те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі                                № 2-4679/08, від 24 червня 2021 року у справі № 753/9460/16-ц, від 05 квітня                         2023 року у справі № 2-767/11, від 09 грудня 2020 року у справі № 2-4889/11, від 24 лютого 2021 року у справі № 243/2181/16-ц.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене апеляційним судом з порушенням норм процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи. Зокрема, суд не врахував того, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення обчислюється не з моменту ухвалення заочного рішення чи отримання його копії, а з дати постановлений ухвали про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення. Посилання суду апеляційної інстанції на неможливість поновлення встановленого частиною другою статті 358 ЦПК України присічного річного строку на апеляційне оскарження не є релевантним до обставин цієї справи, оскільки ця норма застосовується до апеляційних скарг, поданих з пропуском строку на апеляційне оскарження, однак у справі, що переглядається, відповідач хоч і подав апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складання повного тексту заочного рішення, не пропустив строк на його оскарження, який за правилами частини четвертої статті 287 ЦПК України починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
09 травня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи 
 
Апеляційний суд встановив, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року позов ПАТ «ПУМБ» задоволено.
 
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 15 листопада 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року залишив без задоволення.
 
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2024 року поновив           ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чміль Ю. В., строк на апеляційне оскарження заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Чміль Ю. В., на заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                             від 08 квітня 2014 року. Залучив ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника ПАТ «ПУМБ».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд                         у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства                       є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено                                      з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених нормами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес          у безладний рух.
 
Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»                      від 16 грудня 1992 року).
 
У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права                                 в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства                          є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті                          6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
ЦПК України встановлює для відповідача особливий порядок оскарження заочного рішення - шляхом подання до суду, що його ухвалив, заяви про перегляд цього рішення (стаття 284 ЦПК України), а також загальний порядок - апеляційне оскарження (частина четверта статті 287 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
 
Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник пропустив строк на оскарження заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року.
 
Такий висновок суду апеляційної інстанції не повною мірою відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
 
Поновлюючи  ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2014 року, апеляційний суд виходив з того, що ухвалу суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення представник заявника отримав засобами електронної пошти 26 січня 2024 року. Апеляційна скарга подана 07 лютого 2024 року. У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення було пропущено з поважних причин.
 
Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду у суді першої інстанції, про що свідчить його особистий підпис. Після відкриття апеляційного провадження суд встановив, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення, що                                            є підставою для закриття апеляційного провадження.
 
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком з огляду на таке.
 
Згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє                                у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Посилання суду апеляційної інстанції на неможливість поновлення встановленого частиною другою статті 358 ЦПК України присічного річного строку на апеляційне оскарження не є релевантним до обставин цієї справи, оскільки ця норма застосовується до апеляційних скарг, поданих з пропуском строку на апеляційне оскарження. Однак у справі, яка переглядається, відповідач хоч і подав апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту заочного рішення, про те не пропустив присічний строк на його оскарження, який відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
 
За таких обставин, апеляційний суд помилково обрахував строк на апеляційне оскарження заочного рішення з часу складання його повного тексту, а не з моменту завершення особливого порядку оскарження такого рішення до суду, що його ухвалив, що суперечить принципу правової визначеності щодо передбачуваності застосування норм процесуального законодавства, не надає відповідачу чіткої                        і практичної можливості оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення та може ставити під загрозу конституційне право особи на забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.
 
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24 червня                         2021 року у справі № 753/9460/16-ц (провадження № 61-3306св21), від 05 лютого 2020 року у справі № 755/11812/16 (провадження № 61-13513св19).
 
З огляду на зазначене колегія суддів вважає доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права обґрунтованими.
 
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Ураховуючи обставини цієї справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу - скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 березня 2024 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,               є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун   	
 	М. Ю. Тітов