ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/9725/22                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 червня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Єгорова Н.М.
                                                  Сорочко Є.О. 

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 здійсненні перерахунку пенсії за віком згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенси за віком, а саме за 2019, 2020, 2021 роки, викладені у відмові Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.06.2022 №12579-11375/К-02/8-2600/22;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнати призначеною вперше, нарахувати та виплатити пенсію за віком з 21.02.2022 на умовах та порядку, передбаченому ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2019-2021 роки (10 846,37 грн). 
          Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено повністю.
          Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що для застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки немає підстав, оскільки заявнику вже була призначена пенсія та в даному випадку проводилось переведення його пенсійного забезпечення з виду на вид, а тому має застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовувався при попередньому виді пенсії. За наведених обставин вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,   ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 11.08.2011 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.
21.02.2022 ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Листом від 16.02.2022 відповідач повідомив позивачку, що пенсію за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 38 років 6 місяців 6 днів, заробітну плату обчислено по 30.06.2011, показник середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки (3 764,40 грн).
Позивач вважаючи дії пенсійного органу щодо обчислення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки протиправними, звернулася з позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з   того, що пенсія за вислугу років і пенсія за віком передбачені різними  законами  і за своєю природою є різними пенсіями, що в розумінні частини третьої  статті 45 Закону №1058  не може вважатися переведенням на інший вид пенсії. Оскільки за призначенням пенсії за віком відповідно до  Закону №1058  позивач звернулась вперше, то має право на призначення пенсії за віком відповідно до  Закону №1058  із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2019-2021 роки.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією  та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані  Конституцією України,  Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV), постановою Правління ПФУ від 07.07.2014 № 13-1 (далі - Постанова № 13-1).
Так, відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі  статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Згідно з частиною першою  статті 2 Закону № 1058-IV  система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів.
Перший рівень - солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.
Другий рівень - накопичувальна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - накопичувальна система пенсійного страхування), що базується на засадах накопичення коштів застрахованих осіб у Накопичувальному фонді або у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення та здійснення фінансування витрат на оплату договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат на умовах та в порядку, передбачених законом.
Третій рівень - система недержавного пенсійного забезпечення, що базується на засадах добровільної участі громадян, роботодавців та їх об`єднань у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання громадянами пенсійних виплат на умовах та в порядку, передбачених законодавством про недержавне пенсійне забезпечення.
Для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення (частина третя  статті Закону № 1058-IV).
У частині першій  статті 9 Закону № 1058-IV  вказано, що відповідно до цього  Закону  в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором (частина перша  статті 10 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частини другої  статті 40 Закону України № 1058-ІV  заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV  переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій  статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою  статті 40 цього Закону  для призначення пенсії.
Відповідно до Постанови № 13-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що при призначенні пенсії враховується середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню із заявою про призначення, а при переведенні застосовується середня заробітна плата, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) попереднього виду пенсії.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що з 2011 року позивачка отримувала пенсію за вислугу років, а в лютому 2022 року їй було призначено пенсію за віком згідно із Законом № 1058-ІV, тобто зовсім інший вид пенсії та з інших підстав.
При цьому колегія суддів зазначає, що пенсія за вислугу років Законом № 1058-IV не передбачена.
Отже, в даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком за  Законом № 1058-IV, а не переведення на інший вид пенсії в розумінні частини третьої статті 45 вказаного Закону.
Позивачка звернулася за призначенням пенсії за віком вперше у лютому 2022 року. Отже, відповідач повинен був враховувати показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення їй нового виду пенсії за Законом № 1058-І, тобто виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.
Наразі, відповідач протиправно застосував при призначенні позивачці пенсії за віком показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позову в цій справі.
При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14.02.2018 справа №465/5246/17, постанові від 23.10.2018 у справі № 334/2653/17, постанові від 13.12.2018 у справі № 185/860/17, постанові від 06.02.2019 у справі № 333/1856/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.
Колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів  дійшла висновку, що  доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини 1  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України     суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
          
Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

Судді:                                                                                Н.М. Єгорова

                                                                                          Є.О. Сорочко

(повний текст постанови складено 12.06.2024р.)