КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
Справа №761/23680/23                                  Головуючий у 1 інстанції: Мальцев Д.О.
Провадження №22-ц/824/10257/2024          Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
14 травня 2024 року                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого                                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                    Олійника В.І., Сушко Л.П.
секретаря                                                           Василенко Д.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 до Державного виконавця Дзябко Сергія Івановича, стягувач: ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Дзябко Сергія Івановича.
Просив витребувати матеріали виконавчого провадження за АСВП № НОМЕР_1 про визначення місця побачення з дитиною, визнати неправомірною та скасувати постанову про визначення місця побачення з дитиною від 14 березня 2024 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року скаргу повернуто скаржнику без розгляду.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що скарга є такою, що подана без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України, а тому підлягає поверненню скаржнику без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вважає ухвалу суду першої інстанції постановлену з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу через свій особистий електронний кабінет, вона надійшла з його електронного кабінету до Шевченківського районного суду міста Києва та пройшла електронний розподіл.
Вважає, що оскільки скарга, подана до Шевченківського районного суду міста Києва через особистий електронний кабінет скаржника, то це є підтвердження про цього наявність.
Посилається на ч. 8 ст. 14 ЦПК, відповідно до якої скаржник звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей у своїй скарзі, оскільки ОСОБА_1 подав до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет.
Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Якименко М.М. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.
Представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Власюк К.П. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, представник заявника надіслала клопотання про розгляд справи без її участі, суб`єкт оскарження та заінтересована особа причини неявки до суду не повідомили, тому на підставі положень частини четвертої статті 270 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, оскільки їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Сторони, в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
 
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи питання про повернення скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником порушено вимоги ст. 183 ЦПК України щодо не надання інформації про наявність електронного кабінету. З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, як конституційні гарантії права на судовий захист.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ в справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Колегія суддів звертає увагу, що з 18 жовтня 2023 року введений в дію Закон №3200. Він передбачає обов`язкову наявність електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі з 18 жовтня 2023 року для: адвокатів; нотаріусів; державних та приватних виконавців; арбітражних керуючих; судових експертів; органів державної влади та інших державних органів; органів місцевого самоврядування; інших юридичних осіб.
Особі, яка зареєструвала електронний кабінет, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом направлення таких документів до електронного кабінету такої особи.
Закон передбачає, що у разі звернення до суду особою, яка зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не виконала свого обов`язку, документи такої особи будуть залишатися судом без руху, або повертатися, залежно від виду процесуального документа.
Колегія суддів встановила, що апелянт є фізичною особою, та не входить до числа осіб, які зобов`язані зареєструвати електронний кабінет. Окрім цього апелянт подав скаргу через підсистему електронний суд, що не вимагає додатково формування довідки на підтвердження наявності в нього електронного кабінету.
Електронний кабінет в розумінні норм Положення про автоматизовану систему документообігу суду - це захищений веб-сервіс, за допомогою якого забезпечується взаємодія авторизованого користувача з автоматизованою системою документообігу суду (далі - АСДС) в режимі реального часу.
Електронний кабінет ЄСІТС - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі), за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів ЄСІТС.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
Частиною 1 ст. 183 ЦПК України визначено, що  будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 Розділу III «Позовне провадження» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні відносини, а положення частини четвертої статті 183 ЦПК України поширюються виключно на заяви (клопотання, заперечення) з процесуальних питань, подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.
Натомість процесуальні відносини, пов`язані із поданням скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця, регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ.
Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2021 року у справі № 569/13154/20, від 17 лютого 2021 року у справі № 569/13160/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 713/1972/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 569/12949/20, від 28 липня 2021 року у справі № 509/4648/14-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц, на які, зокрема, посилався й заявник у касаційній скарзі.
Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для повернення скарги без розгляду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 37, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст виготовлено 15 травня 2024 року.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                      В.І. Олійник
 
                                                                                               Л.П. Сушко