Справа № 306/1269/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       21 травня 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
       головуючого судді: Джуги С.Д.
       суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судових засідань:Чичкало М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коневалик Андрій Васильович, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2023 року у складі судді Вінер Е.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку зі смертю потерпілого та втрати годувальника,-
в с т а н о в и в :
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку зі смертю потерпілого та втрати годувальника.
Позов мотивовано тим, що 02.03.2022 близько 17 год. 30 хв. в смт. Томаківка Дніпропетровської області по вул.Ярослава Мудрого відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ TF69Y0" р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи маневр виїзду з території автозаправки на головну дорогу, допустив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 2110" р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки "ВАЗ 2110" ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм помер. За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022041590000047. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває до цього часу. Зазначає, що в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, донька потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , зазнала шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки, була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9746731. Відповідач, після її звернення із заявою про відшкодування шкоди, таку не відшкодовує.
За вказаних обставин позивач просила стягнути на свою користь - ОСОБА_1 з приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 19 500,00 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 182 000,00 гривень страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника 20 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2023 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коневалик А.В., просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки, та безпідставно відмовив у заявленому позові
У відзиві на апеляційну скаргу приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючи на його законність та обґрунтованість.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кримінальне провадження №12022041590000047 від 02 березня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є не завершеним і відсутнє рішення у кримінальній справі, заявлені вимоги позивача є передчасними. 
З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. 
Матеріалами справи установлено, що 02.03.2022 близько 17 год. 30 хв. в смт. Томаківка Дніпропетровської області по вул.Ярослава Мудрого відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ЗАЗ TF69Y0" р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи маневр виїзду з території автозаправки на головну дорогу, допустив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 2110" р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки "ВАЗ 2110" ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих травм помер. 
За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Дніпропетровській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022041590000047. Досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене.
Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки, була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9746731.
30.12.2022 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та в подальшому звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити: 19 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 234 000 грн. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника. 
Листом від 05.01.2023 року за №27 відповідач повідомив, що призупиняє розгляд справи тому, що не може прийняти рішення по справі, оскільки на даний час не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження та йому не відомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ч.2,ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно зі ст.3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV).
Згідно з п. 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 27.3. статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Згідно із п. 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до ч.1ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України №1961-ІУ Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Матеріалами справи встановлено, що відповідач не здійснив регламентну виплату в строки встановлені п. 36.2, ст.36 Закону України №1961-ІУ та призупинив прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі  № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).
Таким чином неприйняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні, є безпідставним і неправомірним, та порушує законні права та інтереси позивача.
Порушене право позивача підлягає захисту.
Згідно свідоцтва серія НОМЕР_3 , виданого 12.07.1972 року батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_6 .
Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_4 , виданим 07.07.2021 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
21.12.1991 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 уклали шлюб, що стверджено свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_5 , виданим 21.12.1991 року, після укладення якого дружина змінила прізвище на ОСОБА_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_9 , що стверджено свідоцтвом про народження № НОМЕР_6 , виданим 10.07.1993 року.
ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_1 , що стверджено свідоцтвом про народження № НОМЕР_7 , виданим 25.04.2001 року.
Таким чином, особами, які мають на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є: мати ОСОБА_6 , дружина - ОСОБА_10 , син - ОСОБА_9 та донька - ОСОБА_1 .
На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" встановлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень. 
З врахуванням наведеного загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 78 000 грн., що виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону становить 19 500 грн.
Станом на день смерті, правом на одержання від загиблого утримання мала його донька - позивачка ОСОБА_1 , яка на момент смерті батька навчалася на факультеті іноземних мов денної форми здобуття освіти ступеня « ІНФОРМАЦІЯ_7 » Львівського національного університету імені. І.Франка, що стверджено довідкою №927 від 28.11.2022 року. 
Мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою позивачем годувальника, з урахуванням встановленої у 2022 році мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня - 6500 гривень, та кола осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, становить 234 000 грн. (36:1/1 х 6500грн.).
Ліміт відповідальності страховика за полісом страхування АР9746731 становить 260 000грн., ліміт відповідальності страховика за заподіяну моральну шкоду становить 78 000грн. Страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, яке підлягає стягненню з відповідач на користь позивача становить 182 000 грн. (260 000 - 78 000).
З врахуванням вищенаведених обставин заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 19 500 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смерті потерпілого, та 182 000 грн. страхового відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини у справі, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про передчасність заявлених вимог та неправомірно відмовив у заявленому позові.
Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з наведеного рішення суду першої інтонації підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення поданого позову з вищенаведених підстав. 
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. (ч.3 п.1 ст.133 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
Матеріалами справи доведено, що 24.11.2022 позивач та Адвокатське об`єднання «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» уклали Договір №Ж126 про надання професійної правничої допомоги, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надати позивачу правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.03.2023 року в результаті якої загинув потерпілий. У позовній заяві представник позивача вказав попередній (орієнтований) розрахунок суми на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції в розмірі - 20 000 грн., надав детальний розрахунок наданих послуг та просив їх стягнути з відповідача.
В апеляційній скарзі представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, яка пов`язана з апеляційним розглядом справи у розмірі 6000 грн. 
Колегія суддів, виходячи із послуг, які надані адвокатом у даній справі та вчинених ним процесуальних дій, як в суді першої інстанції, так в суді апеляційної інстанції, затрачену на них кількість годин та їх вартість, виходячи із критеріїв реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) і розумності, а також враховуючи значення справи для позивача, а саме, що вона стосується виплати страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника (батька позивача), а також поведінку відповідача у справі, який ухиляється від сплати страхового відшкодування, яке належить позивачу в силу Закону, приходить до висновку, що витрати за надання правової допомоги у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 26 000 грн., є обґрунтованими, така сума не буде надмірним тягарем на відповідача та не вплине в сторону погіршення на його майновий стан, і в подальшому спонукатиме його до своєчасності вчинення дій, виконання яких на нього на нього покладено Законом. 
Відповідачем, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подано доказів на спростування не співмірності вказаного розміру витрат.
З врахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26 000 витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд,-
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коневалик Андрій Васильович, задовольнити.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2023 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (код 30115243) на користь ОСОБА_1 (36965510240): 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого; 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі) гривень страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 05 червня 2024 року.
Головуючий: 
Судді: