Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/265/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ГРИШАК А. М. 
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року. м. Кропивницький
        Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
із секретарем Степановою Д.К.,
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік
В С Т А Н О В И Л А:
Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 24.04.2024 ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 22.03.2024 року о 23 год. 27 хв. в м. Гайворон по вул. Подільська, 24, ОСОБА_1 керував транспортним Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова слів, хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 відмовився, а також від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своє рішення суд мотивував тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується наступними доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №537205 від 23.03.2024 року, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;  відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано, що на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер Алкотест 6810» та в медичному закладі, останній погодився пройти такий огляд в медичному закладі, але фактично ухилився від його проходження.
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.  Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснення, а саме що 22.03.2023 року факт керування транспортним засобом, відповідно руху та його зупинення, працівниками поліції на відеозаписі не зафіксовано, оскільки він  транспортним засобом в цей час не керував, а автомобіль знаходився на узбіччі дороги. При цьому, з  відеозапису не видно, що він  порушив Правила дорожнього руху під час руху транспортного засобу, інспектор поліції не було взагалі повідомлено про причини зупинки, оскільки в цей час він не рухався. Зазначає, що він наполягав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Крім того, покази свідка з приводу того, що він не керував транспортним засобом безпідставно не прийняті суддею до уваги. Долучений до протоколу компакт-диск відеозапису, не містить будь-яких записів руху його транспортного засобу, а запис розпочинається, з моменту знаходження працівників поліції біля автомобіля. Таким чином інспектором поліції не належним чином оформлено протокол та не дотримано процедури документування порушення. Суддею суду першої інстанції не надано належної оцінки, що протокол складено з грубим порушенням вимог Конституції України та КУпАП, а перебування його у вбиральні у зв`язку з фізіологічними потребами на не значний час (біля 20 хв.), безпідставно оцінено суддею як ухилення від огляду. Крім цього, при розгляді зазначеної справи суддею безпідставно не прийнято до уваги порушення його конституційних прав, зокрема право на правову допомогу, оскільки він був обмежений у вільному пересуванні, поміщений до службового автомобіля та був фактично затриманий, а тому з цього моменту участь захисника є обов`язково. Зазначає також, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає встановленій формі, передбаченій Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністра внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376. Протокол підписаний невідомою особою, оскільки не зазначено в графі «підпис» прізвище посадової особи яка його підписала, протоколі взагалі відсутні дані про роз`яснення ст.ст.55,56,59 Конституції України та протокол складено в період перебування його в іншій кімнаті. Отже, судом першої інстанції належним чином не перевірена відповідність дій інспектора поліції вказаному порядку та вимогам чинного законодавства.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Так, диспозицією частини першої статті 130 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.
Будучи допитаним в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечив свою винуватість у вчиненні зазначеного правопорушення і пояснив, що він дійсно 22.03.2024  після 23.00 год. знаходився в  АДРЕСА_2  та стояв на узбіччі. В цей час до нього під`їхав автомобіль поліції. Коли до його автомобіля під`їхали працівники поліції та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки на їх погляд у нього були ознаки алкогольного сп`яніння, на що він погодився пройти такий огляд у медичному закладі, хоч не керував транспортним засобом та не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Працівники поліції доставили його в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Приїхав лікар, однак з невідомих йому причин такий огляд не був проведений. При цьому працівник поліції постійно виходив з медичного закладу.
Водночас, перевіривши матеріали справи та дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП районний суд об`єктивно з`ясував всі обставини даної справи і, врахувавши досліджені по справі докази, правильно дійшов висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України і його вина повністю підтверджується: протоколам про адміністративне правопорушення серії ААД №537205 від 23.03.2024 року, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;  відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано, що на пропозицію поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер Алкотест 6810» та в медичному закладі, останній погодився пройти такий огляд в медичному закладі, але фактично ухилився від його проходження.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, порушення вимог п. 2.5 ПДР України (відмова водія від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння) підпадає під об`єктивну сторону ст.130 КУпАП, а тому правова кваліфікація дій  ОСОБА_1  є правильною.
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих йому прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого адміністративного протоколу, безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли справи не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортним засобом та відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.
Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.
Зокрема, посилання апелянта на те, що  ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки справа не містить повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер працівників поліції щодо події яка сталася, так як з досліджених під час апеляційного перегляду справи відеозаписів події від 22.03.2024, зафіксовано, що на узбіччі стоїть автомобіль в якому знаходиться водій, який на запитання працівника поліції про причину зупинки транспортного засобу стосовно керування автомобілем у комендантську годину, останній відповів, що відвозить пасажира з вокзалу, тобто не заперечував, що він керував транспортним засобом. В ході спілкування працівником поліції встановлено, що водієм є ОСОБА_1 , якому поліцейський запропонував пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що водій погодився.
При цьому у протоколі відсутній запис про те, що останній не керував транспортним засобом, що його зупинка є незаконною. Також матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, зокрема на час складання протоколу, щодо оскарження таких дій та його результатів. Також, апелянтом не наведено обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні його до адміністративної відповідальності.
Крім того, долучені до матеріалів справи відеозаписи з бодікамери поліцейського відображають події, які відбулися 22.03.2024, і з них слідує, що працівниками поліції було дотримано вимог закону.
Доводи скарги про те, що поліцейськими було порушено процедуру огляду водія, оскільки останні не роз`яснили водію його права, не знайшли свого підтвердження, оскільки поліцейські діяли відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а не зміг здати зразок біологічного середовища так як йому заважали працівники поліції, є безпідставними.
Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, у медичному закладі ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснювалась спеціальна процедура проведення такого огляду та наслідки відмови від неї. Проте, останній, провівши близько 2 годин в медичному закладі охорони здоров`я, в подальшому від проходження огляду на стан сп`яніння фактично ухилився, затягуючи час з метою уникнути відповідальності.
       Також, є не обґрунтованими посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1   на те, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскількиапеляційний суд звертає увагу на те, що з відео нагрудних камер працівників поліції на 10 хв. 10 с., останні на вимогу працівника медичного закладу надають направлення щодо проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції спровокували відмовитися від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, так як він знаходився у вбиральні, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у контексті застосування положень статті 130 КУпАП процедура огляду фактично розпочинається з моменту встановлення у водія ознак сп`яніння та пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння з метою підтвердження або спростування стану водія, встановленого працівниками поліції. У подальшому, в залежності від волевиявлення водія, або проводиться відповідний огляд на стан сп`яніння у передбачений законом спосіб, або, у разі відмови водія від проходження такого огляду, настають наслідки, передбачені ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про не роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 55,56,59 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсутність пропозиції надати пояснення у письмовій формі, позбавлення права користуватися юридичною допомогою, апеляційний суд вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку.
Крім того, у розділі протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що працівники поліції перешкоджали ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою захисника. 
Більш того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції не обмежували дії ОСОБА_1 та він мав реальну можливість зателефонувати захиснику, а тому твердження апелянта про те, що він був обмежений у праві на захист та фактично був затриманий є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.
Крім того, свої права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 у повній мірі реалізував в суді апеляційної інстанції.
Є не обґрунтованими доводи ОСОБА_1 що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає встановленій формі, передбаченій Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністра внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, оскільки протокол підписаний невідомою особою, так як не зазначено в графі «підпис» прізвище посадової особи яка його підписала.
Проте, вказаний протокол складено уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП ВП №11 м. Гайоворон Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержантом поліції Герун О.А., за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395  та підписаний цією ж особою, яка його склала.
Крім того, будь-яких заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував у визначеному законом порядку.
Доказів порушення працівниками поліції вказаної інструкції матеріали справи про адміністративне правопорушення в собі не містять та скаржником не подані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення є необґрунтованими.
Відеозаписом подій, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан огляду алкогольного сп`яніння, що відповідає положенням ст. 266 КУпАП та є належним та допустимим доказом вини  останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Будь-якого тиску на ОСОБА_1 або провокації з боку працівників поліції щодо обставин його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, виходячи з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівників поліції,  апеляційним судом не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє.
       Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вирішуючи питання про визначення щодо ОСОБА_1  адміністративного стягнення, слід зазначити наступне.
Апеляційний суд вказує, що встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя.
За порушення встановлених правил співіснування особа піддається примусу у вигляді накладення стягнення.
Так, юридична відповідальність передбачає для порушника настання обов`язків зазнавати несприятливих наслідків у вигляді особистого, майнового та іншого характеру, вид і міра яких передбачені санкціями правових норм.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
А тому, з урахуванням вищезазначених обставин справи, районний суд правильно обрав вид та розмір адміністративного стягнення, а саме у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що є мінімально можливим, як видом, так і розміром адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, та за даних обставин справи, з урахуванням особи правопорушника, послужить його вихованню в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2024 року щодо нього - без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: