ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 р. 	Справа № 520/645/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., повний текст складено 07.05.24  по справі № 520/645/24
за позовом                                      ОСОБА_1  
до                                     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,                                     Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ,                                     Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  
про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: визнати рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 14 грудня 2023 р. про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі № 240/44080/21) – незаконним; скасувати рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 14 грудня 2023 р. про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21); зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області перерахувати судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21); визнати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03 січня 2024 р. за №204850001655 про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21) – незаконним; скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03 січня 2024 р. за №204850001655 про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21); зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21); зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести виплату судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 перерахованого ГУ ПФУ в Закарпатській області щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21); встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання в місячний строк з дня отримання постанови подати звіт про виконання рішення; судові витрати стягнути солідарно з відповідачів.    
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 14 грудня 2023 р. про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21) - незаконним. Скасовано рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 14 грудня 2023 р. про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21). Визнано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03 січня 2024 р. за №204850001655 про відмову судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. № 04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21) – незаконним. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01 грудня 2023 р. №04-49/426 (виданої на підставі заяви судді у відставці - ОСОБА_1 від 01 грудня 2023 р. та постанови Верховного Суду від 13 вересня 2023 р. у адміністративній справі №240/44080/21). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в сумі 161,50 грн. (сто шістдесят одна гривня п`ятдесят копійок). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в сумі 161,50 грн. (сто шістдесят одна гривня п`ятдесят копійок). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в сумі161,50 грн. (сто шістдесят одна гривня п`ятдесят копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не проходив кваліфікаційного оцінювання, не призначався на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом №1402, не пропрацював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, за зверненнями, що надходять після 18 лютого 2020 року, виникає згідно статті 142 Закону №1402-VIII. Зазначає, що згідно статті 135 Закон №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді встановлюється виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого визначено на 1 січня календарного року. У зв`язку з тим, що у 2022 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки №04-49/426 від 01.12.2023 з 01.01.2022 відсутні підстави. Звертає увагу, що на виконання судового рішення у справі №520/3604/22 позивачу проведено перерахунок з 01.01.2021 згідно довідки від 05.10.2021 за №04-49/556.
ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції:  відповідно до п.2 ч.1 ст.305 КАС України закрити апеляційне провадження, так як після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, та на стадії подачі апеляційної скарги апелянт не виконав передбачений ч.8 ст.59 КАС України обов`язок додати до апеляційної скарги документ, що посвідчує його повноваження, а також квитанції про сплату судового збору; у разі відмови у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п.2 ч.1 ст.305 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, на підставі п.1 ч.1 ст.315 КАС України.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є суддею у відставці.
13.12.2023 через систему електронний кабінет ПФУ позивач звернувся до органів ПФУ із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01.12.2023 №04-49/426 (виданої на підставі заяви від 01.12.2023 та постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у адміністративній справі №240/44080/21).
Вказана заява для розгляду була розподілена до ГУ ПФУ в Закарпатській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 14.12.2023 відмовлено позивачу у проведенні перерахунку на підставі вищевказаної довідки у зв`язку з тим, що у 2022 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося.
З вказаним рішенням позивач не погодився, тому 03.01.2024 через систему електронний кабінет ПФУ повторно звернувся до органів ПФУ із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01.12.2023 №04-49/426 (виданої на підставі заяви від 01.12.2023 та постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у адміністративній справі №240/44080/21).
Вказана заява для розгляду була розподілена до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03.01.2024 №204850001655 відмовило позивачу у проведенні перерахунку на підставі вищевказаної довідки у зв`язку з тим, що у 2022 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося.
Не погоджуючись з діями відповідачів, позивач звернувся з позовом до суду. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішень відповідачів від 14.12.2023 та від 03.01.2024. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування рішень відповідачів від 14.12.2023 та від 03.01.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01.12.2023 №04-49/426, виданої на підставі заяви від 01.12.2023 та постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №240/44080/21. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі по тексту - Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
За частиною 1 ст.4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (ч.2 ст.4 Закону №1402-VIII).
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно з ч.3, ч.ч. 4, 5 ст.135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1.1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1.2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1.25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі по тексту – Порядок №3-1) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).
Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №3-1 визначено, що заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.
У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п.2 розділу ІІ Порядку №3-1).
Відповідно до п.п. 3, 4 розділу ІІ Порядку №3-1 звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді.
Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.
Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку №3-1 визначено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.
Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку №3-1 для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання подаються оригінали документів.
Відповідно до п.3 розділу ІV Порядку №3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.
Таким чином, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
У свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі по тексту - Закон №966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено з 1 січня 2022 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2393,00 гривні; для працездатних осіб – 2481 гривня; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2102 гривні.
За обставинами справи, ТУ ДСА в Харківській області, на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.12.2023 та постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №240/44080/21, виготовило довідку від 01.12.2023 №04-49/426 про суддівську винагороду ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2022 року.
Відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаної довідки, відповідачі виходили з того, що у 2022 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося, тому для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2022 року відсутні підстави.
Надаючи оцінку підставам прийняття спірних рішень, колегія суддів зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.
Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.
Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" вважати загальними нормами (lex generalis).
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Колегія суддів зазначає, що сталою та послідовною є практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 24.07.2023 у справі №280/9563/21, від 25.07.2023 у справі №120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22, від 13.09.2023 у справі №240/44080/21, від 21.09.2023 у справі №380/25627/21).
Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних правовідносинах:
- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів»;
- зміна Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.
Підсумовуючи викладене та приймаючи до уваги збільшення станом на 01 січня 2022 року розміру суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів доходить висновку, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01.12.2023 року № 04-49/426.
У зв`язку з чим, посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в апеляційній скарзі на те, що у 2022 році зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, не відбулося, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та, в свою чергу, в межах спірних правовідносин, норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" застосуванню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 у справі №520/3604/22 позивачу проведено перерахунок з 01.01.2021 згідно довідки від 05.10.2021 за №04-49/556, колегія суддів вважає такими, що не звільняють Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від обов`язку проводити такий перерахунок в разі отримання довідки уповноваженого органу про зміну розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, колегія суддів враховує, що вказаним вище рішенням Харківського окружного адміністративного суду не вирішувались питання щодо правомірності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки від 01.12.2023 №04-49/426 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці станом на 01.01.2022. 
Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області частині.
Разом з тим, доводи позивача, викладені у клопотанні від 18.06.2024 року про закриття адміністративного провадження у справі, про те, що ГУ ПФУ в Харківській області може подавати апеляцію лише в частині позовних вимог, які звернені до нього, а не до інших відповідачів, колегія суддів вважає такими, що не впливають на спірні правовідносини, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 року у даній справі зобов`язано саме ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та виплачувати судді Харківського районного суду Харківської області у відставці - ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Харківській області від 01.12.2023 №04-49/426.
Враховуючи приписи ч.1 ст.293 КАС України, за якою учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, відповідні доводи позивача є безпідставними.
Інші аргументи, зазначені учасниками справи, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2024 по справі № 520/645/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    І.М. Ральченко