П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/33501/23	

                                                                                                                                                                  Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
                                                                                                  Дата і місце ухвалення 31.01.2024р., м. Одеса
                      
  П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

                      судді – доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                   судді – Градовського Ю.М.
                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії на пільгових умовах №156050020655 від 10.11.2023 р.; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати періоди роботи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до пільгового та страхового (трудового) стажу періоди роботи позивача на посаді огранувальника алмазів в діаманти за Списком №2 з 16.10.2000 р. по 29.11.2002 р. в ООО «Элдиам» (TOB «Елдіам»), з 01.01.2001 р. по 29.11.2002 р. в ООО «Агава» (ТОВ «Агава» з 01.12.2002 р. по 30.07.2007 р. в ЗАТ «Руиз Даймонде» (ЗАТ «Руіз Даймонде»), до страхового стажу період навчання в СПТУ-22 з 01.09.1988 р. по 28.06.1989 р. та до пільгового стажу за Списком №2 період роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальника алмазів з 03.07.1989 р. по 09.10.2000 р. та призначити їй з 06.11.2023р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до її першої поданої заяви від 06.11.2023 р. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №156050020655 від 10.11.2023 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 16.10.2000 по 29.11.2002 роки, з 01.12.2002 по 31.12.2003 роки, та прийняти рішення за наслідками розгляду такої заяви у встановленому законодавством порядку з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подали апеляційні скарги.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2024 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 року було повернуто апелянту через не усунення недоліків апеляційної скарги у строк визначений ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.03.2024 року.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2024 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
У поданій апеляційній скарзі позивач вказувала на те, що однією з підстав для відмови у призначенні пенсії по віку в оскаржуваному рішенні №156050020655 від 10.11.2023 року Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області вказувало на недосягнення нею пенсійного віку. Відповідач вважав, що необхідний для призначення пенсії вік - 55 років, тоді як вік позивачки -52 роки.
Апелянт вказує на те, що у позовній заяві нею наводились докази протиправності такої підстави для відмови, зокрема, з огляду на рішення Конституційного суду України №1-р/2020 КС, висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а та інші положення чинного законодавства, однак у рішенні від 31.01.2024 р. суд першої інстанції не надав правової оцінки вказаним доводам сторін.
Також, апелянт вважає, що судом першої інстанції проігноровано позицію Верховного Суду, викладену у справі №754/14898/15-а, згідно якої підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Верховний Суд зазначив, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Апелянт вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Позивач звернула увагу суду, що в її трудовій книжці наявні всі відповідні повні записи про періоди її роботи. Крім того, позивач надавала відповідачу й інші підтверджуючі наявний стаж документи.
Таким чином, зважаючи на те, що робота позивача на посаді за Списком №2 підтверджена, відомостями трудової книжки та додатково довідками про умови праці, довідками про заробітну плату, позивач вважає протиправним незарахування Головним управлінням ПФУ у Київській області до пільгового та страхового (трудового) стажу періодів її роботи на посаді огранувальника алмазів в діаманти за Списком №2 з 16.10.2000 р. по 31.12.2000 р. в ООО «Элдиам» (ТОВ «Елдіам»), з 01.01.2001 р. по 29.11.2002 р. в ООО «Агава» (ТОВ «Агава»), з 01.12.2002 р. по 30.07.2007 р. в ЗАТ «Руиз Даймондсз» (ЗАТ «Руіз Даймондс»); до страхового стажу періоду навчання в СПТУ-22 з 01.09.1988р. по 28.06.1989р. і до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал» на посаді огранувальника алмазів з 03.07.1989 р. по 09.10.2000 р.
З огляду на зазначене, апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання зарахувати до її страхового (трудового) та пільгового стажу періодів роботи з 01.01.2004 р. по 30.07.2007 р. та до страхового (трудового) стажу періоду навчання з 01.09.1988 р. по 28.06.1989 р, до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 16.10.2000 по 29.11.2002 роки, з 01.12.2002 по 31.12.2003 та з 03.07.1989 р. по 09.10.2000 р. та призначити їй з 06.11.2023р. пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до її першої поданої заяви від 06.11.2023 р. та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню 52-річного віку, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 06.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10.11.2023 року № 156050020655 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, з підстав відсутності необхідного пільгового та страхового стажу. 
У рішенні Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернуло увагу на те, що право на пенсію на пільгових умовах виникає після досягнення 55 років та за наявності визначеного у п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» трудового та пільгового стажу.
Також у рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 17 років 11 місяців 15 днів. До страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.12.2003 року, оскільки відсутні відомості про застраховану особу згідно довідки ОК-5.
Також зазначено, що пільговий стаж заявниці не підтверджено, оскільки не надано довідку, затверджену додатком 5 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головного управління ПФУ у Київській області, позивач оскаржила його до суду першої інстанції.
Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилалась на безпідставність тверджень відповідача про недосягнення нею віку, визначеного законодавством для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також на підтвердження нею необхідними документами наявності пільгового та страхового стажу, необхідного для призначення такого виду пенсії. 
Обґрунтовуючи ці вимоги, позивач вказувала на те, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ).
Позивач послалася на те, що набуття нею права на призначення даного виду пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, яким зміни до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом № 213-VІІІ, були визнані неконституційними.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, яким Закон № 1058-ІV доповнено розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:  з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;  з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, оскільки Закон № 1788-ХІІ визначав вік, з якого жінка набуває право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах – 50 років, тоді як Законом № 1058-ІV встановлено такий вік у 55 років.
У постанові від 03 листопада 2021 року Велика Палата Верховного Суду, за наслідком розгляду зразкової справи № 360/3611/20, дійшла висновку, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному і таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
У вказаній вище постанові звернуто увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, як помилково вказує відповідач.
Враховуючи на викладене вище, відмова управління ПФУ в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 52 років,  пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.
Що стосується не зарахування Головним управлінням ПФУ у Київській області до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.12.2003 року, через відсутність відомостей про застраховану особу згідно довідки ОК-5, а також не зарахування вказаного періоду до пільгового стажу позивача через ненадання довідки, затвердженої додатком 5 до Порядку № 673, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , позивач у період з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року працювала у ТОВ «Елдіам» (ООО «Элдиам») на посаді огранувальника алмазів у діаманти. 
У період з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року позивач працювала у ТОВ «Агава» (ООО «Агава») на посаді огранувальника алмазів у діаманти.
З 01.12.2002 року по 30.07.2007 року позивач працювала у ЗАТ «Руиз Даймондс» (ЗАО «Руиз Даймондс») на посаді огранувальника алмазів у діаманти.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вказало на відсутність підстав для зарахування до страхового та пільгового стажу позивачки періоду її роботи саме з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.12.2003 року (хоча згідно трудової книжки позивач працювала з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року, а  не по 31.12.2003 року). При цьому у рішенні відповідача не зазначено причин неврахування до страхового та пільгового стажу позивачки періоду її роботи з 01.01.2004 року по 30.07.2007 року у ЗАТ «Руиз Даймондс».
З наявного в матеріалах справи розрахунку стажу для призначення пенсії за віком вбачається, що період з 01.01.2004 року по 30.07.2007 року не зарахований до стажу позивача, як і період з 16.10.2000 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.12.2003 року.
Таким чином, відповідач, не зарахувавши до страхового та пільгового стажу позивача період її роботи з 01.01.2004 року по 30.07.2007 року, взагалі не навів жодних обґрунтувань та мотивів такого не зарахування, що свідчить про недотримання Головним управлінням ПФУ у Київській області законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії.
Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на те, що має право на зарахування вказаних періодів (з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року) до страхового та пільгового стажу, оскільки відомості про її роботу за цей період містяться у трудовій книжці, а також підтверджені довідками про умови праці.
Судом встановлено, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 у підтвердження наявності трудового стажу подала органу Пенсійного фонду уточнюючу довідку від 02.07.2007 року, видану ЗАО «Руиз Даймондс», яка містить умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах. Вказана довідка містить відомості про те, що ОСОБА_1 працювала в ЗАО «РУИЗ ДАЙМОНДС» у виробництві алмазів у діаманти без використання робототехніки на посаді огранувальника алмазів у діаманти з 01.12.2002 року (наказ № 106-к від 02.12.2002 року) та звільнена 30.07.2007 року (наказ № 52-к від 02.07.2007 року). Також зазначено, що позивач виконувала роботу повний робочий день, у режимі повного робочого тижня без суміщення  інших професій.
Крім того, у довідці вказано, що у цей період податки на доходи нараховані у повному обсязі та перераховані до федерального бюджету РФ (в частині Пенсійного фонду) повністю. Також вказано, що професія огранувальника алмазів у діаманти відноситься до Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10.
Разом з уточнюючою довідкою була надана довідка про заробітну плату для призначення пенсії, в якій зазначено про те, що податки на доходи нараховані у повному обсязі та перераховані у Федеральний бюджет РФ (в частині Пенсійного фонду) повністю.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 р. за № 785/25562, було затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Розділом IV цього Порядку передбачено, що Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме:
персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, період, який відповідно до законодавства зараховується до страхового стажу без сплати страхових внесків, кількість календарних днів перебування у трудових та цивільно-правових відносинах, проходження служби за відповідний місяць, що подаються страхувальниками у складі звітності;
відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства;
відомості про облік стажу окремих категорій осіб відповідно до законодавства;
відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність;
відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність;
відомості про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та одноразової сплати особою єдиного внеску за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
відомості про суми доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
відомості електронних пенсійних справ, включаючи інформацію про паспортні дані пенсіонера та його місце проживання; копії документів, на підставі яких призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання, допомогу на поховання тощо) та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати з часу її призначення до закриття пенсійної справи; інформація про членів сім`ї застрахованої особи, які знаходяться на її утриманні, та її дітей;
періоди страхового стажу на основі сплати страхових внесків та єдиного внеску системи обліку сплати страхових внесків;
інформація щодо виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, включаючи дані про підставу (дата та вид страхового випадку), дати початку та закінчення здійснення виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування виплат, їх вид, суми виплат;
інформація про звернення громадян до органів Пенсійного фонду України, включаючи дані про надання особам електронних послуг відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436 (відомості веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України);
інформація про фізичних осіб, які сплачують / за яких сплачують страхові внески до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
відомості про надання третім особам інформації з Реєстру застрахованих осіб, що стосується такої застрахованої особи.
Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником.
У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.
Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.
За положеннями п. 6 розділу V Положення, інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається, зокрема, за такою формою: індивідуальні відомості про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення.
Додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 6 розділу V) визначено Форму ОК-5 (Індивідуальні відомості про застраховану особу, які надаються з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).
Таким чином, у Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства України, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Посилаючись на ненадання позивачем довідки ОК-5 (видача якої передбачена у разі роботи особи на території України), Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не врахувало, що у спірний період (з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року, з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року) позивач працювала на території Російської Федерації, про що свідчать записи у її трудовій книжці.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) (згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна вийшла з вказаної Угоди) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Зміст наведених положень вказаної міжнародної Угоди, яка діяла в період роботи позивача, який вона просить зарахувати до страхового та пільгового стажу, передбачає, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Водночас, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена у постанові Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі № 360/4129/20.
Колегія суддів також звертає увагу на висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20, згідно якого страховий стаж за період роботи особи на території РФ відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.
Крім того у вказаній вище постанові від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20 Верховний Суд вказав, що зі змісту положень пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII, пункту 2 частини другої статті 114 №1058-IV, а також Порядку №383 вбачається, що однією з умов призначення пільгової пенсії є зайнятість особи на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці упродовж повного робочого дня.
Колегія суддів ВС зазначила, що під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій (роз`яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства пращ від 10.05.94 №01-3/406-02-2 та № 06-1649).
Згідно із положенням статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до положення пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції; стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування; стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну, - про зайнятість на перелічених роботах протягом повного сезону.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13.06.2019 року в справі №195/443/17 та від 22.05.2018 року в справі №683/977/17 право на зарахування до стажу для призначення особі пільгової пенсії підтверджується, зокрема, відомостями трудової книжки.
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до яких надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У даному випадку трудова книжка позивача не містить відомостей щодо зайнятості позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. При зверненні до органу Пенсійного фонду позивачем також не було надано уточнюючих довідок, які підтверджують зайнятість позивача повний робочий день у період її роботи з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року.
За обставин даної справи, позивач також ні при зверненні до органу Пенсійного фонду України, ні при зверненні до суду не надала жодних доказів у підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного Фонду РФ за період її роботи з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року в ООО «Элдиам», а також з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року в ООО «Агава».
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зарахування як до страхового, так і до пільгового стажу спірного періоду роботи позивачки з 16.10.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.01.2001 року по 29.11.2002 року.
Що стосується періоду роботи позивача з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року в ЗАО «Руиз Даймондс» (Російська Федерація), як вже зазначалось вище, позивачем при зверненні за призначенням пенсії було надано уточнюючу довідку від 02.07.2007 року, видану ЗАО «Руиз Даймондс», яка містить умови праці, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах. 
У вказаній довідці, зокрема зазначено, що позивач виконувала роботу повний робочий день, у режимі повного робочого тижня без суміщення  інших професій.
Крім того, вказана довідка містить відомості про перерахування у повному обсязі до федерального бюджету РФ податків на доходи (в частині Пенсійного фонду).
Більш того, позивачем були надані довідки про доходи фізичної особи ( ОСОБА_3 ) Форми 2-НДФЛ за 2004 та 2005 роки, видані ЗАО «Руиз Даймондс» 05.07.2005 року, які також  підтверджують сплату відповідних податків на території РФ.
В свою чергу, вказаним обставинам відповідач взагалі не надав оцінки, не дослідив подані позивачкою документи та не відобразив в оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії обґрунтувань не зарахування вказаного вище періоду роботи позивача до страхового та пільгового стажу роботи.
При зверненні до суду позивач також вказувала на те, що Головним управлінням ПФУ у Київській області безпідставно було не зараховано до її страхового стажу період її навчання в СПТУ-22 з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року, а також до страхового та до пільгового стажу період її роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал» з 03.07.1989 року по 09.10.2000 року.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Частиною другою статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, законодавством передбачена можливість зарахування часу навчання у професійно-технічних закладах, які не є вищими навчальними закладами, до трудового стажу особи.
Згідно записів трудової книжки позивачки, у період з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року вона навчалась в СПТУ-22, і вже 03.07.1989 року була прийнята на роботу на «Вінницький завод «Кристал» згідно наказу № 113-к від 28.06.1989 року.
Вказане свідчить про те, що позивач має право на включення періоду навчання до її страхового стажу.
Слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не врахувавши зазначений період (з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року) у страховий стаж позивача, про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок стажу для призначення пенсії (а.с. 69), жодним чином не обґрунтувало причин такого незарахування у рішенні про відмову у призначенні пенсії.
У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказувало на те, що при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач не надала жодного документу про підтвердження навчання, а тому у Головного управління була відсутні можливість встановити правильність/легітимність запису в трудовій книжці, а тому вказаний період не може бути зарахований до страхового стажу позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані доводи не були покладені в основу прийнятого рішення про відмову у призначенні пенсії.
Крім того, згідно п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Таким чином, у разі, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було недостатньо, орган Пенсійного фонду був зобов`язаний повідомити про це заявника та запропонувати надати документи, необхідні для вирішення питання про призначення пенсії.
Однак, в даному випадку Головним управлінням ПФУ у Київській області вказаного здійснено не було. Крім того, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач не обґрунтував підстави незарахування періоду навчання позивачки з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року до її страхового стажу, як і не зазначив підстав незарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду її роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал» з 03.07.1989 року по 09.10.2000 року.
Все вказане вище свідчить про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як уповноважений орган, фактично не досліджувало питання наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового та/або пільгового стажу позивача наступних періодів її навчання та роботи:
-          з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року – період навчання позивачки в СПТУ-22;
-          з 03.07.1989 року по 09.10.2000 року - період її роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал»;
з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року період її роботи у ЗАТ «Руиз Даймондс» (ЗАО «Руиз Даймондс»).
          Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
                    Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.
                    При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд питання щодо зарахування певних періодів до страхового стажу особи, як і прийняття рішення про призначення пенсії відноситься до повноважень Головних управлінь Пенсійного фонду України. 
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. 
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
В даному випадку, враховуючи той факт, що відповідачем у справі – Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії не було досліджено питання наявності підстав для зарахування до страхового та/або пільгового стажу роботи позивача зазначених вище періодів (з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року – період навчання позивачки в СПТУ-22; з 03.07.1989 року по 09.10.2000 року - період її роботи в ДП «Вінницький завод «Кристал»; з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року період її роботи у ЗАТ «Руиз Даймондс» (ЗАО «Руиз Даймондс»), колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади (в даному випадку Головне управління ПФУ у Київській області) та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для прийняття судом рішення про зарахування до страхового та пільгового стажу позивачки періодів з 01.09.1988 року по 28.06.1989 року; з 03.07.1989 року по 09.10.2000 року; з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року – відсутні.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В свою чергу за положеннями ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В даному випадку при перегляді судового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 року в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи та є підставою для скасування прийнятого судового рішення, а тому суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги позивача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.
В свою чергу, переглядаючи дану справу суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії на пільгових умовах №156050020655 від 10.11.2023 р. не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.
При цьому, враховуючи те, що суд за даних обставин не може перебирати на себе повноваження Головного управління ПФУ у Київській області та вирішувати замість суб`єкта владних повноважень питання, які віднесені до його компетенції, зокрема, питання наявності чи відсутності підстав для зарахування певних періодів навчання та роботи позивача до її страхового та/або пільгового стажу, колегія суддів вважає, що з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 06.11.2023 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При зверненні до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., при зверненні до суду апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1610,40 грн.
Враховуючи те, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи судом було задоволено вимогу позивача, яка має немайновий характер, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача судового збору у сумі 2684 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року -скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 156050020655 від 10.11.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення згідно вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у даній постанові суду.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених   ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 30.05.2024 р. 

Суддя – доповідач:                                                                                  Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                       Ю.М. Градовський

        Суддя:                                                                                                        І.О. Турецька