ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/620/24
Номер провадження 22-ц/818/1606/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2024 року                                                                м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді - Мальованого Ю.М.,
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання – Березюк А.І.,
представника позивача адвоката Деревянченко Я. Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2024 року в складі судді Жорняк О.М. у справі № 619/620/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Харківської області Балух Наталія Вікторівна, про визнання договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в:

В січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ХМНО Харківської області Балух Наталія Вікторівна, в якому просила визнати договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним.
В заяві про забезпечення позову просила заборонити, будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження наступного нерухомого майна:
- житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 ;
- земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:2409 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, який належить ОСОБА_3 . 
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що  підставами визнання договору купівлі-продажу недійсним, є намагання ОСОБА_1 уникнути негативних наслідків матеріального характеру, які виникли в наслідок стягнення з нього грошових коштів згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/16488/21 від 29 березня 2023 року та певних послідовних дій направлених на приховування майна шахрайських дій по відношенню до позивача, що підтверджується порушеним кримінальним провадженням № 12023226240000031 від 11 січня 2023 року, наявністю родинного зв`язку з ОСОБА_3 , яка фактично допомагає уникнути відповідальності відповідачу ОСОБА_1 . Підтвердженням недоброчесності відповідача ОСОБА_1 є умисні дії спрямовані на переоформлення зі свого ім`я усього ліквідного майна, з метою уникнення сплати суми боргу позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується укладанням, оскаржуваного договору купівлі-продажу.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено. 
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку, що розташований за адресою:  АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:2409, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , які зареєстровані за ОСОБА_3 до розгляду справи по суті. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при розгляді даної заяви про забезпечення позову знайшли своє підтвердження доводи позивача про наявність правовідносин між сторонами по справі, тому вимога позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, пов`язані з відчуженням спірного майна, є співмірною з заявленими позовними вимогами, та такою, що відповідає засадам справедливості і розумності та може забезпечити ефективне поновлення прав позивача, у разі ухвалення сприятливого рішення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача.
01 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костиря Геннадій Анатолійович, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, рішення суду за якими не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту не правомірності оскаржуваного правочину і позбавлення його правових наслідків шляхом визнання недійсним. Зазначає, що позивачем не заявлено жодних вимог стосовно його права на нерухоме майно, а отже, виконання можливого рішення суду за вказаними позовними вимогами не залежить від перебування майна у власності відповідача чи іншої особи. Наголошуємо, що позивач звернувся до суду з позовною заявою немайнового характеру, проте заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку та земельної ділянки, що була задоволена судом, відповідає виключно позовним вимогам майнового характеру, що не є співмірним із заявленими позовними вимогами.
12 квітня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дерев`янченко Ярослав Юрійович, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Відзиви мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначила, що виконання рішення суду полягає саме у вчинені відповідних реєстраційних дій, які здійснює державний реєстратор у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення суду. Тобто земельна ділянка та будинок на ньому повинні бути повернуті первинному власнику в натурі, що створить умову наявності ліквідних активів у боржника, за рахунок яких можливе виконання рішення суду по справі № 638/16488/21 від 29 березня 2023 року. У разі не застосування заходів забезпечення позову по справі, враховуючи послідовність дій ОСОБА_1 , направлених на приховування цього майна від звернення стягнення за його рахунок, переоформлення його безпосередньо на родичку, існує велика вірогідність подальшого його переоформлення на третіх осіб, що створить неможливість виконання рішення суду без порушення прав добросовісних набувачів на це майно або взагалі неможливості його виконання. Також, ствердження апелянта, що позивач звернувся з позовною заявою немайнового характеру, а заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку та земельної ділянки, що була задоволена судом, відповідає виключно позовним вимогам майнового характеру, що не є співмірним із заявленими позовними вимогами - не відповідає дійсним обставинам справи.
Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
В судове засідання апеляційного суду відповідачі та третя особа не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 23 травня 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 129-130);
представником ОСОБА_1 адвокатом Костиря Г.А. отримано через електронний кабінет 24 квітня 2024 (а.с. 120); 
ОСОБА_3 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 125-126), 
Приватним нотаріусом  ХМНО Х/о Балух Н.П. отримано через електронний кабінет 24 квітня 2024 (а.с. 122).  
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Деревянченко             Я.Ю.,  який проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на спірне майно, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом позовних вимог ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від 31 березня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Балух Н.В.
Вказаними вимогами ОСОБА_2 просить забезпечити забороною відповідачу ОСОБА_3 вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Предметом даного спору є визнання договору недійсним, в результаті якого спірне майно, перейшло у власність до відповідача ОСОБА_3 .
Відповідач ОСОБА_3 не обмежена у праві відчуження житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а у випадку такого відчуження третім особам розгляд страви буде значно ускладнений та зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що спір виник щодо майна, а тому викладені обставини, враховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції  щодо  задоволення заяви про забезпечення позову.
Таким чином, хоча позивачем і заявлено вимоги немайнового характеру, даний спір є за своєю суттю спором щодо правомірності відчуження нерухомого майна.
На  час розгляду справи  існує  достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_3 , як новий власник майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Вжиті судом заходи безпосередньо стосуються предмета спору та поновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Такі заходи є співмірними, розумними і адекватними, в тому числі такими, що не перешкоджають відповідачу у здійсненні прав власника, зокрема володінні і користуванні майном.
Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Доводи апеляційної скарги про те, що предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору, тобто у разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі, не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову у даній справі є вимоги про недійсність договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є власником спірного майна та може розпорядитись ним шляхом його відчуження. У разі відчуження відповідачем вказаного майна на користь третіх осіб, у подальшому (у разі задоволення позову) виконання рішення суду буде неможливим. Забезпечення позову у даному випадку виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь ОСОБА_2 , а тому вимоги про забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.
Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 26 січня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 28 травня 2024 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований

Судді                                                                І.В. Бурлака 

                                                                       В.Б. Яцина