справа № 372/6209/23                                               головуючий у суді І інстанції Висоцька Г.В.
провадження № 22-ц/824/228/2024             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
03 червня 2024 року                                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді - Березовенко Р.В., 
суддів:                         Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
з участю секретаря   Щавлінського С.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Терновим Русланом Богдановичем на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про відшкодування збитків, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна та здійснення витрат за невід`ємні поліпшення у сумі, на яку збільшилася вартість нерухомого майна, -
В С Т А Н О В И В:
07 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про відшкодування збитків, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна та здійснення витрат за невід`ємні поліпшення у сумі, на яку збільшилася вартість нерухомого майна, у якому просила:
- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 збитки у сумі 179 157,00 грн завдані у зв`язку з придбанням майна яке, було вилучено за рішенням суду;
- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2 030 820,00 грн. в якості відшкодування вартості витрат за здійснені невід`ємні поліпшення витребуваного нежитлового приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79,3 кв.м., що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 3223110100:01:099:0164 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1 867 084,00 грн в якості витрат на утримання та збереження нежитлового приміщення (літера А), магазин «Подарунки», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за сім років.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2022 року у справі №372/2962/21, залишеним без змін постановами Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року та Верховного Суду від 29 вересня 2022 року, у ОСОБА_2 витребувано на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 20347332231: нежитлове приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79,3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер 3223110100:01:099:0164 за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку ст. 390 ЦК України ОСОБА_2 як добросовісний набувач має намір стягнути з відповідача витрати на придбання, утримання та здійснення поліпшень витребуваного майна.
Разом із позовом позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на нежитлове приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборони передавати майно (нежитлове приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164, за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідачеві ОСОБА_1 .
Заяву обґрунтовано тим, що існує ризик того, що ОСОБА_1 може вживати дії та заходи, направлені на зміну загальної площі цього приміщення (збільшення або зменшення), зміну невід`ємних поліпшень здійснених позивачем з метою неможливості прийняття обґрунтованого рішення. Так під час розгляду справи може виникнути необхідність у призначенні додаткових експертиз щодо нежитлового приміщення. Заявник вважає, що ОСОБА_1 , в подальшому будуть вживатися заходи, щодо відчуження вищезазначеного майна, що також утруднить виконання рішення суду у разі, його задоволення на користь позивача, тому в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову це уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Окрім того, ОСОБА_1 має можливість зареєструвати речові права та відчужити третім особам нерухоме майно щодо відшкодування витрат в якості поліпшень якого виник судовий спір, та що може призвести до порушення балансу інтересів сторін та ускладнить розгляд даної справи та прийняття обґрунтованого рішення, а тому існує об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року заяву задоволено. Накладено арешт на нежитлове приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164. за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено передавати майно (нежитлове приміщення (літера А) магазин «Подарунки», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164, за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідачеві ОСОБА_1 .
Не погодившись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Терновий Руслан Богданович 28 грудня 2023 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року.
Апелянт зазначає, що позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має намір відчужити належне їй майно, а також, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Звернув увагу, що власником нерухомого майна, яке суд обтяжив, за даними Державного реєстру речових прав є саме ОСОБА_2 , яка володіє, користується і розпоряджається ним з 29 січня 2015 року і продовжує одержувати від нього зиски після набрання чинності судовим рішенням у справі №372/2962/21.
Крім того, у справі  №372/2962/21 вже накладено арешт на зазначене нерухоме майно і обтяження досі не знято.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Терновим Русланом Богдановичем на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про відшкодування збитків, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваного майна та здійснення витрат за невід`ємні поліпшення у сумі, на яку збільшилася вартість нерухомого майна, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
29 лютого 2024 року представник ОСОБА_6 - адвокат Осадча Наталія Олександрівна подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Вказала, що ОСОБА_1 має можливість у будь-який момент зареєструвати право власності на майно на підставі рішення у справі №372/2962/21 та відчужити його іншим особам, що ускладнить розгляд справи та прийняття обґрунтованого рішення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Войнаровський Олександр Вацлавович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року та відмовити у задоволенні заяви.
У судовому засіданні представник ОСОБА_6 - адвокат Осадча Наталія Олександрівна заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, так, як в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а обраний позивачем вид забезпечення позову є домірним позовним вимогами.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі №753/22860/17 вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Тобто, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Відповідно до заявлених позовних вимог позивачка просить суд стягнути на свою користь з ОСОБА_1 збитки, завдані у зв`язку з придбанням майна яке, було вилучено за рішенням суду; витрати за здійснені невід`ємні поліпшення витребуваного нежитлового приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79,3 кв.м., що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 3223110100:01:099:0164 за адресою: АДРЕСА_1 , а також витрати на утримання та збереження цього майна за сім років, на загальну суму 4 077 060,00 грн.
Колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції, врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заяви в частині накладення арешту на майно, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а спірне нерухоме майно, щодо якого накладено арешт, є предметом спору.  
Апеляційний суд вважає, що таке втручання держави у право на мирне володіння майном у даному випадку, є виправданим та вкрай необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства. Арешт майна полягає у позбавленні  можливості лише розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого ч.1 ст.6 цієї ж Конвенції.
Верховний Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 грудня 2023 року у справі №522/21977/21 зазначив, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі                        №911/3594/17 зробила висновок, що сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.
Згідно усталеної практики Верховного Суду, рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Тобто, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності позивача спростовується рішенням у справі №372/2962/21, яке набрало чинності 31 травня 2023 року, та яким у ОСОБА_2 витребувано на користь ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 20347332231: нежитлове приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79,3 кв.м., що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 3223110100:01:099:0164 за адресою: АДРЕСА_1 .
Поряд з цим, заходи забезпечення позову, вжиті у справі №372/2962/21 не стосуються справи, що розглядається та можуть бути скасовані у порядку визначеному ст. 158 ЦПК України, а тому ОСОБА_1 дійсно матиме змогу у будь-який момент зареєструвати в Державному реєстрі речових прав своє право власності.
Крім того, відсутність відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 не позбавляє її права володіти та користуватися майном, що може утруднити встановлення фактичних обставин справи, зокрема проведення експертиз.
Однак, із наданих суду стороною позивача доказів неможливо встановити, яким чином заборона передавати ОСОБА_1 майно (нежитлове приміщення (літера А), магазин «Подарунки», загальною площею 79,3 кв.м., що розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 3223110100:01:099:0164 за адресою: АДРЕСА_1 ) може гарантувати ефективний захист прав позивача та виконання потенційного судового рішення, направленого на задоволення майнових вимог.
Більш того, заборона передавати ОСОБА_1 майно, право на яке у неї стверджено судовим рішенням, призведе до невиправданого обмеження правомочностей відповідача.
Поряд з цим, за приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав (ст. 24 Закону).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою неспівмірність позовним вимогам такого заходу забезпечення позову як заборона передавати ОСОБА_1 майно, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви в цій частині.
За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанцій в частині заборони передавати майно (нежитлове приміщення (літера А) магазин «ПОДАРУНКИ», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164, за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідачеві ОСОБА_1 не відповідає фактичним обставинам справи, та не може бути залишена без змін, а підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у забезпечені позову у цій частині.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Терновим Русланом Богдановичем на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року - задовольнити частково.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 грудня 2023 року в частині заборони передавати майно (нежитлове приміщення (літера А) магазин «ПОДАРУНКИ», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164, за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідачеві ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині заборони передавати майно (нежитлове приміщення (літера А) магазин «ПОДАРУНКИ», загальною площею 79.3 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер: 3223110100:01:099:0164, за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідачеві ОСОБА_1 .
В іншій частині  увалу - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                             О.Ф. Лапчевська
 
                    Г.І. Мостова