ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 травня 2024 року 	м.Суми	

Справа №585/1828/22 
Номер провадження 22-ц/816/765/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2023 року, повний текст якого складено 14 грудня 2023 року, та на додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2024 року, у складі судді Цвєлодуб Г.О., ухвалене в м. Ромни,

                                                                 в с т а н о в и в :

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частку цього майна. Просила суд:
- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , без реєстрації шлюбу з 01 січня 2002 року по 16 грудня 2005 року; 
- визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,0395 га, кадастровий номер - 5924187900:07:016:0025, під будинком АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0409 га, кадастровий номер 5924187900:07:016:0026, розташованої по АДРЕСА_1 ; 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та зазначених вище земельних ділянок; 
- стягнути з відповідача судові витрати.
Свої вимоги мотивувала тим, що з січня 2002 року вона та ОСОБА_3 почали проживали у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, в квартирі її батьків разом з ними та її сином від першого шлюбу ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 . Проживаючи з батьками, не оплачували комунальні послуги за проживання, та протягом 2002-2003 років мали можливість зібрати кошти на придбання власного житла. 07 квітня 2004 року вона з ОСОБА_3 придбали будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці Пустовійтівської сільської ради Роменського району Сумської області, кадастровий номер 5924187900:07:016:0026. Придбаний будинок знаходився в занедбаному стані, останні п`ять років в ньому ніхто не проживав, підлоги не було, дверні короби та вікна були пошкодженні гниллю, штукатурка на стінах осипалась, сходи до будинку були розвалені. Вони замовили та встановили міжкімнатні двері та вікна, поштукатурили стіни та стелю, було змонтовано систему опалення та газопостачання. У вересні 2004 року на території домоволодіння було пробито скважину і прокладено системи водопостачання та водовідведення. 
17 грудня 2005 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. У червні 2005 року її чоловік ОСОБА_3 звільнився з роботи і був безробітнім по березень 2006 року. Протягом цього часу, а саме з червня 2005 року по березень 2006 року було зроблено ремонт в коридорі будинку і встановлено нові вхідні двері. Ремонт у вищевказаний період проводився за її власні кошти. Крім того, у 2006 році вони зробили утеплення будинку піною між цегляною кладкою стін, встановили нову огорожу на подвір`ї будинку та нові металеві ворота. Навесні 2007 року чоловік ОСОБА_3 разом з її сином ОСОБА_4 розібрали старий дах будинку і застелили новий, влаштувавши фронтони та вкрили новим шифером. Після чого було облаштовано ванну кімнату, покладено нову плитку та встановлено сантехніку. У 2008 році вона з чоловіком ОСОБА_3 побудували на подвір`ї будинку новий гараж з влаштованим під ним погребом, вуличний туалет і літній душ. У 2009 році вона разом зі своїм сином ОСОБА_4 зробили ремонт двох спальних кімнат будинку, а також встановили нові вікна в цих кімнатах. У 2010 році вона разом з чоловіком ОСОБА_3 зробили нові сходи до будинку та обклали плиткою фундамент. У 2012 році вона разом з чоловіком ОСОБА_3 здійснили ремонт у вітальні та облаштували підвісну стелю з гіпсокартону. Також, протягом 2012 року вони закінчили ремонт у кухні будинку. Протягом всіх років, коли вона з чоловіком ОСОБА_3 облаштовували свій будинок за адресою: АДРЕСА_1 , її мати, син ОСОБА_4 та її невістка ОСОБА_5 допомагали їм в проведенні будівельних та ремонтних робіт у будинку та подвір`ї за вищевказаною адресою. Своїми силами вони всі разом фарбували вікна та двері, шпаклювали стіни та клеїли шпалери. Крім того, її мати у 2010-2011 роках проживала разом з ними і також допомагала як фізично у проведенні ремонтних та будівельних робіт, так і матеріально. У 2019 році у будинку було встановлено опалювальний котел на тверде паливо і проведено реконструкцію систему опалення та встановлено нові димоходи. 
У 2018 році у її чоловіка ОСОБА_3 діагностували захворювання нирок, йому встановили першу групу інвалідності з необхідністю проводити гемодіаліз з періодичністю 3 рази на тиждень. Так як він потребував сторонньої допомоги, вона завжди супроводжувала його в лікарню і забирала після проведення процедур. Крім цього, вона проводила йому всі необхідні процедури вдома: перев`язки, накладання компресів, уколи. Так як лікування її чоловіка ОСОБА_3 вимагало значних коштів, то в цей час всі витрати по господарству, оплата комунальних послуг, обслуговування будинку і подвір`я, проводилися за її рахунок. Поховання чоловіка ОСОБА_3 також проводила вона за свої власні кошти. 
Таким чином, придбано спірний будинок та виконано всі роботи нею особисто з чоловіком ОСОБА_3 за їх спільні кошти, а також з допомогою членів її сім`ї, частина робіт виконані робітниками, яких вони з чоловіком наймали і з якими розраховувалися коштами їх спільного бюджету. Як за час їх спільного проживання без укладення шлюбу, так і після офіційної реєстрації шлюбних відносин з чоловіком ОСОБА_3 , вони разом займалися господарством, обробляли земельну ділянку і кожен рік відправляли половину врожаю для сім`ї відповідача – сину чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_2 в Кривий Ріг, Дніпропетровської області, де останній проживав.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та права власності на 1/2 частку цього майна, відмовлено. 
Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Скасувати додаткове рішення суду про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.  
Не погоджується з висновком суду про відсутність обставин, що свідчать про реальність сімейних відносин між нею та покійним чоловіком ОСОБА_3 на момент придбання спірного нерухомого майна 07 квітня 2004 року. Вважає, що рішення суду ґрунтується тільки на припущеннях та міркуваннях, а не на наданих доказах та поясненнях свідків у справі. Вказує, що на час придбання будинку – 07 квітня 2004 року вже діяли норми чинних Сімейного та Цивільного кодексів України, що регламентують проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Доводить, що з січня 2002 року проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, між ними були усталені відносини притаманні подружжю, шлюб зареєстрували 17 грудня 2005 року, а за спільні кошти 07 квітня 2004 року придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому за спільні кошти та спільною працею відремонтували будинок, утеплили, провели комунікації, замінили систему опалення, облаштували прибудинкову територію (встановили огорожу та нові ворота), збудували надвірні споруди (гараж погребом, літній душ, вуличний туалет). Вказані об`єкти є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .    
Всі витрати по утриманню спірного будинку вони з ОСОБА_3 здійснювали спільно, а після смерті чоловіка – ІНФОРМАЦІЯ_4 , вона сама оплачувала і оплачує комунальні послуги, утримує будинок в належному стан, обробляє земельну ділянку.
Вказує, що при ухваленні додаткового рішення суд діяв упереджено, не врахував порушення визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного процесуального строку для подачі зави про розподіл судових витрат, що суперечить основним принципам цивільного судочинства, законності та рівності усіх учасників процесу перед законом та судом. Зазначає, що стороною відповідача не подавалася заява про продовження судом строку для подання такої заяви. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 – адвоката Яковця Є.О., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтвом про смерть, Серії НОМЕР_1 , виданим 29.12.2020 року Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)) (т. 1, а.с. 22).
Згідно заповіту, посвідченого секретарем Пустовійтівської сільської ради Роменського району Сумської області Шокотою Г.Г. 09.06.2015 р., реєстровий за № 64, ОСОБА_3 усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де в воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповів своєму синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 1, а.с. 25)
10.12.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Ільченко Л.І. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 23 зв.)
Із роз`яснення з питань спадкової справи приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Ільченко Л.І. від 22 грудня 2021 року №439/01-16, адресованих ОСОБА_2 , вбачається, що видати останньому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не можливо, так як у складі зазначеного спадкового майна є майно, реконструйоване/побудоване спадкодавцем за період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 24)
Встановлено, що 07.04.2004 р. ОСОБА_3 придбав будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3417682 від 23.04.2004 року, на підставі договору купівлі-продажу реєстраційний №679 від 07.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Ільченко Л.І. (т. 1, а.с. 26, 27)
Право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 оформив у порядку приватизації, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №392183 від 22.11.2007 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ5906604362018 від 23.01.2018 року, кадастровий номер: 5924187900:07:016:0026 (т. 1, а.с. 30).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 17.12.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області, 17.12.2005 р. позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 21)
Рішенням 12 сесії п`ятого скликання Пустовійтівської сільської ради Роменського району Сумської області від 12.06.2007 р. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,0804 га, в тому числі: 0,0395 га – для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 0,0409 га – для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с. 72).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 137 від 05.04.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживала з 17.12.2005 р. разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство (т.1, а.с. 23).
Як вбачається з довідки КП «Роменське МБТІ» РМР № 243 від 29.04.2022 р. згідно з архівною інвентарною справою станом на 01.01.2013 р. домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстровій книзі № 5, номер запису 870, в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером 5382911 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ільченко Л.І., приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу 07.04.2004 р., реєстровий номер 679 (т. 1, а.с. 36).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 111 від 09.06.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 з 16.08.2000 року по 29.04.2004 рік згідно з даними по господарських книг № 14 за 1996-2000 рік та № 12 за 2001-2005 роки (т. 1, а.с. 69).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Сумської області Ільченко Л.І. 07.06.2022 р., ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0409 га, розташована АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 5924187900:07:016:0026 (т. 1, а.с. 73). 
Згідно Звіту про оцінку майна від 28 грудня 2021 року оціночна вартість об`єкту оцінки – житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельних ділянок за адресою:  АДРЕСА_1 , складає 122000 грн (т. 1, а.с. 34).  
Допитана судом першої інстанції 20.04.2023 року свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пояснила, що вона знає позивача та покійного її чоловіка з 1999 року, так як разом працювали в « ОСОБА_8 » із ОСОБА_9 . Від ОСОБА_9 їй стало відомо, що позивач та ОСОБА_10 десь із січня 2002 року жили як родина, проживали спочатку у квартирі позивачки в АДРЕСА_1 , протягом 2003-2004 років також, оскільки збирали кошти на будинок разом, потім придбали будинок у занедбаному стані, робили там ремонт, переїхали в будинок десь у 2006 р. Була на святі у родини ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у квартирі по АДРЕСА_1 , приблизно восени 2003 р. або 2004 р., вони вели себе як подружжя. Потім ОСОБА_3 захворів, позивачка доглядала за ним, у 2020 році останній помер.
Допитана в судовому засіданні 20.04.2023 року свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , надала показання, що її чоловік товаришував і працював разом з покійним ОСОБА_3 , останнього вона знала з 1996 року. Їй відомо, що у ОСОБА_3 були спочатку відносини з позивачкою, десь через 1-1,5 року вони одружились, у 2004 році придбали будинок, до цього часу ОСОБА_3 проживав разом з позивачкою в АДРЕСА_1 . Вона разом з чоловіком допомагали їм робити ремонт, разом з невісткою позивачки клеїли шпалери у будинку, строїли камін, бюджет у ОСОБА_13 був спільний, наймали працівників для ремонту, вони платили з спільного бюджету. У позивачки був більший дохід, ніж у ОСОБА_3 , бо вона працювала на керівних посадах.
Допитана в судовому засіданні 20.04.2023 року свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , пояснила, що позивачка та її покійний чоловік ОСОБА_3 познайомились у 2001 році, з 2002 року проживали разом в АДРЕСА_1 , у квартирі позивачки, збирали кошти, хотіли придбати будинок, жили з батьками позивачки. Ці обставини їй були відомі, оскільки вони працювали з ОСОБА_11 . Потім у 2004 році купили будинок в с. Герасимівка, у 2005 році одружились. Вона також знає, що ОСОБА_11 із ОСОБА_9 та її рідні тривалий час ремонтували будинок, провели там газ, воду, зробили туалет, кришу, замінили вікна та підлогу, сходи, збудували гараж. У позивачки був більший дохід, ніж у ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_3 захворів, його стан здоров`я з часом погіршувався, а ОСОБА_11 його доглядала увесь цей час, коли помер – поховала.
Допитана в судовому засіданні 24.05.2023 року свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , надала показання, що 01.05.2005 р. вона познайомилась із майбутнім чоловіком ОСОБА_4 , на травневих святах, а в листопаді 2005 р. – з свекрухою - позивачкою по справі, та свекром – ОСОБА_3 , які разом жили в квартирі в АДРЕСА_4 . Їй також відомо, що у 2005 році свекор ОСОБА_10 був на заробітках у Москві, заробляв гроші на ремонт будинку і весілля, повернувся до м.Ромни у листопаді 2005 р., а вже у грудні 2005 вони офіційно одружились. Також знала, що у свекра із свекрухою ще до офіційного одруження був будинок в с. Герасимівка, але там все було потрібно було ремонтувати, надалі, з 2006 р., вона з чоловіком (сином ОСОБА_11 ) також допомагали робити ремонтні роботи різні, вона особисто білила стіни та клеїла шпалери. На її пам`яті матеріали для ремонту та інше в хату у основному ОСОБА_13 купували за гроші свекрухи, оскільки вона більше заробляла, а ОСОБА_9 взагалі за характером був скупувати, не любив витрачати гроші. Вона з чоловіком (сином ОСОБА_11 ) обробляли там і огород, облаштовували подвір`я будинку. Коли ОСОБА_3 вже тяжко захворів, то її чоловік возив його до лікарні у місто, на гемодіаліз. Син ОСОБА_9 - ОСОБА_2 батькові не допомагав, приїздив рідко, ОСОБА_9 сам їздив до сина у гості у м.Кривий Ріг, чи він там лікувався і що робив - їй не відомо. Позивачка сама поховала чоловіка.
Допитана в судовому засіданні 24.05.2023 року свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , надала показання, що ОСОБА_3 після розлучення з першою дружиною жив у матері в АДРЕСА_3 , тривалий час, десь з 1998-1999 р. по 2003-2004 роки, поки не купив будинку в с. Герасимівка. Він сам їй говорив, що купив будинок за 11 тис. грн., але ще близько року після купівлі проживав у матері. Вона працювала на взуттєвій фабриці, а ОСОБА_3 – в газовій службі, разом їздили на автобусі на роботу у м.Ромни, тому бачила його кожного дня. Крім того, вона ходила до матері, так як жила навпроти, спілкувались як сусіди. Бачила, що ОСОБА_9 на подвір`ї будинку матері побудував гараж, обновив паркан навколо будинку, косив сіно корові, обробляв город. У хаті матері були всі речі ОСОБА_3 , він їй допомагав по хазяйству. Коли саме одружився ОСОБА_3 їй не відомо, з дружиною вона у с. Вовківці не жили. Син ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , приїздив до батька і баби десь раз на місяць.
Допитана в судовому засіданні 24.05.2023 року свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , надала показання, що орієнтовно десь із 2000 р. ОСОБА_3 проживав з матір`ю в с. Вовківці, після розлучення з першою дружиною. Вона бачила, як він ввечері повертався з роботи до дому матері, так як вони жили по сусідству. ОСОБА_9 жив там десь до осені 2004 р. Говорив їй, що купив будинок у с. Герасимівка, але ще продовжував жити у матері. ОСОБА_3 допомагав матері по господарству, коли мати померла в 2006 р., то вже там не жив.
Допитаний в судовому засіданні 15.09.2023 року свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , надав показання, що з початку 2002 року його мати – ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розпочали жити разом як родина (як чоловік та жінка) в АДРЕСА_1 у квартирі, він там також жив у той час, разом з бабою та дідом. У них було таке облаштування у квартирі, його мати з ОСОБА_9 жили в одній кімнаті, він також окремо у іншій кімнаті, у баби було спальне місце на кухні, на той час, у 2003 р., дід вже помер. У 2004 році його мати з ОСОБА_9 купили за спільні кошти будинок в с. Герасимівка, але далі жили в квартирі, оскільки робили разом ремонт будинку, він у цьому також допомагав. У 2005 році ОСОБА_3 поїхав до Москви на заробітки, а після повернення вони з матір`ю офіційно узяли шлюб. Після одруження також купили автомобіль ВАЗ 2109. Він знав, що мати з ОСОБА_9 шукають будинок щоб жити окремо, але скільки він коштував – йому не відомо, знає тільки що приймали рішення про купівлю разом, також йому не було відомо, як мати з ОСОБА_9 розпоряджаються спільним бюджетом та хто з них які кошти вкладав в ремонт. Він не бачив, щоб ОСОБА_3 жив у с. Вовківці, щоб розходились батьки не пам`ятає. З 2014 по 2019 роки він був у АТО, а як повернувся, то ОСОБА_3 вже дуже захворів, він возив його до лікарні. Син ОСОБА_3 приїздив в с. Герасимівка, не часто, як останній став хворіти – не приїжджав взагалі, і на похорон також, усі витрати несла тільки його родина.
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довела належними та допустимими доказами факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у вказаний у позові період з 01.01.2002 року по 16.12.2005 року, ведення ними спільного господарства, побуту, наявність спільного бюджету та витрат, спільне харчування, купівлю майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. За відсутності підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , суд відмовив і в задоволенні похідних від первісної вимог про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частку цього нерухомого майна. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно із частиною другою ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року №5-рп/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визначення осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Із наведених положень можливо встановити ознаки подружніх відносин, зокрема, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 грудня 2020 року в справі № 295/14208/18-ц, від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що з 01 січня 2002 року до 16 грудня 2005 року вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та ними 07 квітня 2004 року було придбано спірний будинок, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , а офіційний шлюб зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_13 .  
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, а за життя розпорядився своїм майном склавши заповіт на свого сина від першого шлюбу – відповідача у справі ОСОБА_2 . 
Проте, згідно з ч. 1 Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.
Діючий до 01 січня 2004 року положення КпШС України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, та не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. 
Таке положення передбачене вже ст. 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, а тому факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності ЦК України – з 01 січня 2004 року. шлюбу.
Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.04.2021 року в справі № 185/8560/18 (провадження № 61-22363св19), від 24.06.2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21). 
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Під час вирішення спору щодо спору про майно, набутого до 01 січня 2004 року особами, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2004 року.
Як правильно вказав суд першої інстанції, позивачем, всупереч вищезазначеним вимогам закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і в період з 01 січня 2004 року по 16 грудня 2005 року та придбання спірного будинку за спільні кошти.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покази свідків не є підставою для визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, їх пояснення носять узагальнений характер, свідчать лише про існування між ними у певний період часу близьких стосунків як між чоловіком та жінкою, які не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними відносинами. 
Жоден із свідків зі сторони позивача не надав суду таких достатніх та об`єктивних показань, які б містили відомості, яким чином у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був облаштований спільний побут, розподілені сімейні обов`язки, ведення сторонами спільного бюджету, про інші взаємні права і обов`язки притаманні подружжю тощо.
Крім того, з показань свідків судом встановлено, що на початку 2005 року ОСОБА_3 поїхав на заробітки, а повернувся у листопаді 2005 року, що ставить під сумнів доводи позивача про збереження між ними у цей періоду часу усталених відносини, які притаманні подружжю.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати спірне майно спільним майном подружжя та для визнання за позивачем права власності на частку в цьому майні. 
Доводи апеляційної скарги про понесення ОСОБА_1 самостійних витрата по оплаті комунальних послуг, утриманню будинку в належному стан, після смерті чоловіка – з 25 грудня 2022 року, не є підставою для визнання за нею права на частку у спірній нерухомості.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про незаконність додаткового рішення у справі через порушення процесуального строку на подачу доказів понесення стороною судових витрат у справі, оскільки необхідні письмові докази подані стороною відповідача поштою у визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк, а заяву про стягнення таких витрат та попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи – 9000 грн, було зроблено ще у відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 65-67)  .
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367-369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст.ст. 375, 381-384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд
   
                                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 грудня 2023 року та додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов