П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/92/24	

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,
повний текст судового рішення
складено 21.03.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Миколаївської окружної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом  Миколаївської окружної прокуратури    до  Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року Миколаївська окружна прокуратура звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДКС) та просила:
- визнати протиправними дії  щодо повернення без виконаних виконавчого листа від 21.03.2023р. у справі №487/10131/14-ц та зобов`язання ГУ ДКС прийняти до виконання виконавчий лист від 21.03.2023р. у справі №487/10131/14-ц про стягнення з Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь Миколаївської обласної прокуратури 1135 грн судових витрат.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2023р. обласною прокуратурою направлено заяву про стягнення коштів з бюджету з оригіналом виконавчого документу та копією платіжного доручення №1886 від 06.12.2021р. до ГУ ДКС у Миколаївській області, яким цей документи направлено за належністю до ГУ ДКС .
26.06.2023р. відповідачем зазначені документи повернуто без виконаних на підставі пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03 серпня 2011 року №845, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування прийнятого рішення Казначейством зазначено, що виконавчий лист не містить адреси боржника та стягувача, у виконавчому документі вказано строк пред`явлення його до виконання три роки, проте законодавством передбачено три місяці.
20.07.2023р. Миколаївською обласною прокуратурою подано до Заводського районного суду м.Миколаєва заяву про виправления описки у виконавчому документі
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2023р. у справі №487/10131/14-ц заяву прокурора задоволено, виправлено описку, допущену у виконавчому документі. Зазначено адресу стягувача: Миколаївської обласної прокуратури 54030 м. Миколаїв, вул.Спаська, 28 та боржника: Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції- 54029, м. Миколаїв, Робоча, 1.
30.11.2023р. Миколаївською обласною прокуратурою повторно направлено до Казначейства заяву про стягнення коштів з бюджету з оригіналом виконавчого документу, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.10.2023р. у справ 487/10131/14-п та копією платіжного доручення №1886 від 06.12.2021р.
Листом від 15.12.2023р. ГУ ДКС  повернуло зазначені документи без виконання на підставі пункту 9 Порядку №845, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі у графі боржник невірно вказано «Заводський відділ державної виконавчої служби в місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)» замість «Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)» та у виконавчому документі вказано строк пред`явлення його до виконання три роки, хоча законодавством передбачено три місяці.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому документі строк пред`явлення виконавчого листа до виконання вказаний невірно, оскільки частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком №845
Згідно з пунктом 24 Порядку №845 стягувачи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. 
Абзацом 2 пункту 4 Порядку №845 до обов`язків органів Казначейства віднесено вжиття заходів до виконання виконавчих документів.
Відповідно до підпункту 1 пункту 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження";
Частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються :
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконання.
Матеріали справи свідчать, що при першому поверненні виконавчого документа стягувачу відповідач зазначив 2 недоліка виконавчого листа:
-строк пред`явлення до виконання вказано невірно,
-не зазначені адрес стягувача та боржника.
Ухвалою  Заводського районного суду м.Миколаєва у справі №487/10131/14-ц виправлена описка та зазначено адреса сторін.
При повторному поверненні виконавчого листа казначейство повертає виконавчий лист без виконання в зв`язку з тим, що невірно зазначено:
-строк пред`явлення до виконання вказано невірно, 
- та зазначена нова підстава, яка не була вказана для повернення виконавчого листа перший раз - невірно зазначена назва божника.
Стосовно невірної назви боржника з матеріалів справи вбачається, що при прийнятті ухвали суду Заводським районним судом м.Миколаєва у справі №487/10131/14-ц була виправлена описка у виконавчому листі в частині адреси стягувача та боржника, але назва боржника також була зазначена вірно: «Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)».
Отже, ухвалою суду від 31.10.2023р. було внесено виправлення у виконавчий документ не тільки у адреси боржника та стягувача, але й у назву боржника та визначені всі його реквізити, які дозволяють ідентифікувати боржника у виконавчому провадженні.
Також суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень при кожному зверненні до нього не може змінювати підстави для відмови у виконанні рішення суду, що унеможливіть взагалі виконання рішення суду, що буде протирічити основним засадам судочинства.
Щодо зазначення у виконавчому листі строку пред`явлення його до виконання 3 роки, апеляційний суд  вказує на наступне.
Відповідно до ч.7 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання.
При цьому, частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Таким чином,  у виконавчому документі строк пред`явлення виконавчого листа до виконання дійсно вказаний невірно, оскільки в даному випадку стягувачем є державний орган, у зв`язку з чим строк пред`явлення до примусового виконання складає 3 місяці.
Отже, відповідач правомірно повернув виконавчий лист без виконання, оскільки він не відповідає вимогам Закону України « Про виконавче провадження».
В даному випадку, прокурор повинен був звернутись до суду із заявою про виправлення описки у виконавчому листі щодо зміни строку пред`явлення його до виконання. 
Проте, як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, рішення суду набрало законної сили 23.12.2021р., строк його пред`явлення до виконання 3 місяці. Виданий виконавчий лист 21.03.2023р., а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено, що є також окремою підставою для його повернення без виконання.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Миколаївської окружної прокуратури - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року – без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук