ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №  953/3058/23                        Головуючий суддя І інстанції Муратова С. О.
Провадження № 22-ц/818/727/24                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії               Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року, по справі №953/3058/23, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Ріальто» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») (далі - первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», дія даного закону не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - Правила), викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us або https://monetka.com.ua/uk/about_us.
Зазначило, що при укладанні кредитного договору сторони керувались ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України. У відповідності до порядку визначеному ст. 11 Закону, відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний 18.02.2021 о 13:41:43 год шляхом введення одноразового ідентифікатора 481078 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 18.02.2021 на платіжну картку НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «Приватбанк».
Вказало, що 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» (далі по тексту - новий кредитор, позивач), укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210216-24156-5 від 16.02.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».
Відповідно до п.1.2. кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п.1.3. кредитного договору становить 30 днів. Відповідно до п. п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п.3.3. кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 станом на 13.03.2023 складає 25125 гривень 00 копійок, з яких заборгованість за кредитом – 5000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом у період з 18.02.2021 року по 20.03.2021 року включно – 2375,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 28.03.2021 року по 25.07.2021 року включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України – 17750,00 гривні.
       На підставі вищевикладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Ріальто» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 станом на 13.03.2023 у розмірі 25125,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 2375,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 по 20.03.2021 (включно); 17750,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 28.03.2021 по 25.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн. та 9000,00 грн. витрати на правову допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова  від 01 грудня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальтозаборгованість за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 станом на 13.03.2023 у розмірі 25125 грн. 00 коп., яка складається з: 5000,00 грн. – заборгованість за кредитом; 2375,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період з 18.02.2021 по 20.03.2021 (включно); 17750,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 28.03.2021 по 25.07.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Стягнути судовий збір на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги.
Вказала, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заяву на отримання кредиту, а також, що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу.
Зазначила, що матеріали справи не містять невід`ємної частини договору факторингу «реєстру боржників» підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто». Позивачем не доведено, що право вимоги перейшло саме за кредитним договором від 18.02.2021 за № 210218-32827-2.
Вказала, що неодноразово зазначав, що нарахування відсотків понад термін кредитування є неприпустимим. Навіть якби було укладено кредитний договір, то відповідач отримав би кошти у кредит. Позивач мав би право нараховувати відсотки лише в межах терміну кредитування, а нарахування відсотків понад такий термін не відповідає вимогам чинного законодавства та сталій судовій практиці Верховного суду.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Рішення суду мотивоване тим, що за домовленістю сторін було погоджено використання аналога власноручного підпису, позикодавець підписала договір, отримала кредитні кошти, частково погашала заборгованість та виконувала умови договору протягом тривалого часу, тим самим не заперечувала щодо умов договору, суд дійшов обґрунтованого висновку, що сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне.
Згідно договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, 18.02.2021 між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено вказаний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 18-19).
Відповідно до п. 1.1. договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору, кредит надається не на споживчі цілі.
Згідно з п. 1.2 договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,50%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору.
Відповідно до п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь - якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 1.4. договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», які розміщенні на сайті monetka.ua.
Відповідно до п. 1.5. договору сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п.1.6. договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб 473121ХХХХХХ2387, що належить позичальникові.
Відповідно до п.п. 2.4.1. договору позичальник, зокрема, зобов`язується у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору.
Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п.3.4. договору сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у розділі 6 цього договору.
Згідно з п.п.5.2.3 п. 5.2 договору підписуючи цей договір, позичальник, зокрема, засвідчує, що надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання електронного підпису в якості аналога власноручного підпису.
Відповідно до п. 1, 2, 4 додатку № 1 до договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , який містить графік розрахунків, відповідно до якого: дата повернення – 20.03.2021, сума кредиту 5 000,00 грн, нарахована сума процентів 2250,00 грн, всього до сплати – 7250,00 грн. сукупна вартість кредиту становить 145,00% від суми кредиту (в процентному виражені) або 7250,00 (у грошовому виражені) і включає в себе: проценти за користування кредитом 2250,00 грн та суму кредиту 5 000,00 грн. Цей графік розрахунків укладений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної зі сторін та є невід`ємною частиною договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 (а.с. 19 зворотній бік).
Згідно з витягом з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, анкета - заява на кредит №756341 від 18.02.2021, відповідач ОСОБА_1 звернулася із заявкою про намір отримати грошові кошти в сумі 5 000 грн, на строк 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процентна ставка 547,5 %, які перерахувати на карту АТ «КБ «Приватанк» №473121ХХХХХХ2387, яка була погоджена товариством (а.с. 23).
Відповідно до витягу з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, хронологія дій щодо укладення кредитного договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, зокрема, відповідачем 18.02.2021 о 13:41:43 було підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), 18.02.2021 о 13:42:00 кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с. 22).
Згідно з довідкою №65887 від 09.02.2023 ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» смс - повідомлення від альфа - імені «MONETKA» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями договора введите 481078» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 18.02.2021 о 13:41:29 (а.с. 24).
Згідно відповіді фахівця 3-го рівня з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО АТ КБ «Приватбанк» Теличко М.В. від 11.10.2023 №20.1.0.0.0/7-231006/56773, на ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 емітовано картку № НОМЕР_4 . Номер Телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою в період з 18.02.2021 по 23.02.2021 та який знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_2 (а.с. 161).
Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку ОСОБА_1 від 09.10.2023, 18.02.2021 ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_1 нараховано 5000,00 грн. (а.с. 162).
Кредитні кошти були відправлені відповідачу ОСОБА_1 згідно договору №210218-32827-2 від 18.02.2021 на умовах фінансового кредиту в сумі 5 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка належить останній.
Отже, як правильно судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» 18.02.2021 укладено кредитний договір №210218-32827-2 в електронній формі, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перераховано кредитні кошти в сумі 5000 грн. на платіжну картку, що належить відповідачу.
Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом положень ч. 1, 2 ст.207, п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон №675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У статті 11 Закону передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.  
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від ТзОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності.
Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України  кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок  передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України  правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України  до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України  за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України  предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України  боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
17.06.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансовою компанією «РІАЛЬТО» (новий кредитор), укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників (позичальників за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання(кредиту), плату за користування кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань ті інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору (а.с. 43-45).
Відповідно до п. 3.1. договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 право вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими з моменту підписання Акту прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною договору.
Згідно з витягом з акту приймання - передачі прав № 1 від 17.06.2021 до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М - 3 від 17.06.2021 ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №210218-32827-2 від 18.02.2021 (а.с. 46).
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021.
Відповідач ОСОБА_1 у своїх запереченнях вказувала, що суд не повинен брати наданий витяг до уваги, оскільки саме паперовий Акт приймання-передачі прав №1 від 17.06.2021 до Договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, підписаний сторонами договору факторингу, який є невід`ємною частиною цього договору, є належним до договору переходу права вимоги за конкретним кредитним договором. До того ж, реєстр боржників позивачем до суду також не надано.
У додаткових поясненнях представник ТОВ «ФК «Ріальто» зазначив, зокрема, що щодо надання витягу з Акту приймання-передачі договорів до Договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» (Кредитор) та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 210218-32827-2 від 18.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», повідомляє про те, що в Акті приймання-передачі містяться персональні дані інших позичальників, тому ТОВ «ФК «Ріальто» надало саме витяг (а.с. 127-129).
Таким чином, оскільки, позивач ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на підставі договору про відступлення права вимоги № 17/06/2021 - Р/М-3 від 17.06.2021 набув право вимоги за договором №210218-32827-2 від 18.02.2021, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем ОСОБА_1 , тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі.
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Суд встановив, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач має право вимагати виконання договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 5 000,00 грн.
Крім того, за змістом ст.1065-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Враховуючи вищевикладене, сторони погодили умови договору №210218-32827-2 від 18.02.2021, згідно з умовами якого строк дії договору становить 30 днів, тобто з 18.02.2021 до 20.03.2021.
Як було встановлено судом вище, згідно п. 1.2 договору, що підписаний позичальником, сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору.
Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. 1 додатку № 1 до договору передбачено умови щодо строку на який надано кредит, суми кредиту, суми нарахованих процентів (графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість товару).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача ОСОБА_1 складається із заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом у період з 18.02.2021 по 20.03.2021 – 2375,00 гривень та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 28.03.2021 по 25.07.2021 включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України – 17 750 гривень.
За розрахунком позивача проценти нараховані відповідно до п.1.2. договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом за період із 18.02.2021 по 20.03.2021 в розмірі 2375,00 грн, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12, а тому суд погоджується із даним розрахунком.
Проценти нараховані відповідно до п.п.3.3. договору за ставкою 3,5 % за кожен день неправомірного користування кредитом за період із 28.03.2021 по 25.07.2021, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 17 750,00 грн.
Отже, судова колегія погоджується із даним розрахунком, вважає його таким, що відповідає волевиявленню сторін та ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
Договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 18 лютого 2021 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між не був би укладений. 
В подальшому відповідачкою вносились кошти на погашення заборгованості, що свідчить про погодження та продовження нею умов кредитування.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Аргументи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з ОСОБА_1 процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, оскільки на підставі положень договору строк його дії було продовжено.
Також безпідставним є твердження заявника про порушення норм процесуального права у частині належності електронних доказів.
У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
У суду першої інстанції не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу. Крім того, відповідачка із клопотанням про витребування оригіналу електронного доказу до суду не зверталася. Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами також підлягають до задоволення.
Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем, суд ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу, то судова колегія виходить з такого.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача у розмірі 9 000,00 грн надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, акт приймання - передачі наданих послуг №36 від 04.02.2022 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, платіжне доручення №759 від 16.02.2023 (а.с. 48-53).
Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Руденком К.В. правничої допомоги відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №36 до договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд враховує, що саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, які стягнуті з них, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20). 
Отже, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що надані послуги з правничої допомоги відповідають предмету договору, а обсяг і вартість цих послуг є обґрунтованими та співмірними.
Наведені обставини та правове обґрунтування свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368,  ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Київського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2023 року- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                Ю.М.Мальований.

                                                                               О.Ю.Тичкова.