П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
06 червня 2024 року                                                                                      м. Київ
 
                                                                                                       Справа №369/52/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/7300/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                судді-доповідача:                  Соколової В.В.
                         суддів:                                   Мережко М.В., Поліщук Н.В.
                          за участю секретаря             Бевзи А.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену під головуванням судді Янченка А.В. 10 січня 2024 року у м. Києві, повний текст ухвали складений 10 січня 2024 року, за заявою ОСОБА_7 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , треті особи: приватний виконавець Літвиненко Олексій Вікторович, Державне підприємство «Сетам» про визнання права власності, 
 
В С Т А Н О В И В
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_9 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , треті особи: приватний виконавець Літвиненко Олексій Вікторович, Державне підприємство «СЕТАМ», про визнання права власності - задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, що належить боржнику ОСОБА_8 , а саме: нерухомий об`єкт «квартири та нежитлові приміщення в недобудованій або частково зруйнованій семиповерховій будівлі та земельна ділянка к/н 3222486200:03:006:0030, площею 0,1038, адреса: АДРЕСА_1 . Номер лоту 542451. Дата проведення аукціону - 15 січня 2024 року».      
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог дають підстави суду вжити заходи забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, а тому вважав за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити. При цьому суд зазначив, що таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами. 
 
Не погодились із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх представником подана апеляційна скарга, також апеляційна скарга подана ОСОБА_6 ..
В обох апеляційних скаргах зазначається, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржники вказують на те, що вони не є учасниками вказаної цивільної справи, однак оскаржуваною ухвалою порушуються їх конституційні права на виконання судових рішень в яких вони є стягувачами, а ОСОБА_8 є боржником, оскільки оскаржуваною ухвалою зупинено торги по лоту, складові якого є єдиним наявним у боржника майном, а тому під загрозу поставлено виконання судових рішень у справах де скаржники були позивачами і було ухвалено рішення на їх користь. 
Щодо незаконності оскаржуваної ухвали, скаржники вказують на те, що оскаржуваною ухвалою у справі №369/52/24 зупинено реалізацію арештованого майна, що належить боржнику ОСОБА_8 (номер лоту 542451), попри те, що суд може зупиняти реалізацію виключно арештованого майна боржника, у разі наявності конкретно визначеного майна. Однак, квартири АДРЕСА_2 , на яку претендує позивач у справі №369/52/24 у лоті №542451 немає,  ні за зазначеним номером квартири ( АДРЕСА_2 ) ні за її площею, що підтверджується змістом лоту. Отже, невжиття заходів забезпечення позову, не тягне за собою жодних негативних наслідків для позивача, оскільки квартира на яку претендує позивач, не є предметом реалізації за лотом 542451.
На підставі викладеного, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
 
Представником ОСОБА_7 - адвокатом Денисенком Д.В. подано відзив на апеляційну скаргу подану представником скаржників Андрєєвим М.А. , в якому він вказує на те, що між позивачем та відповідачем наявний спір, оскільки відповідач не виконав перед позивачем своїх зобов`язань за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу, а забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, що належить боржнику спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та його поновлення. А тому ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову є законною та обґрунтованою.
Також представник позивача звертає увагу на те, що після постановлення ухвали про забезпечення позову та подання позову між позивачем та відповідачем були досягнуті мирові угоди, у зв`язку з чим зникла необхідність вирішення питання в судовому порядку. З огляду на це, представником позивача були вжиті заходи стосовно припинення судового розгляду шляхом подання заяви про залишення позову без розгляду.  Ухвалою суду від 29 січня 2024 року позовну заяву було повернуто позивачу та скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 10 січня 2024 року. Отже, з 29 січня 2024 року перешкоди щодо відчуження майна боржника не існували. Таким чином, на момент розгляду апеляційної скарги ухвала суду від 10 січня 2024 року про забезпечення позову втратила свою чинність, а тому відсутні підстави для її скасування, як наслідок відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки предмет позову відсутній.
На підставі викладеного, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Апеляційне провадження закрити. 
 
В судовому засіданні 16 травня 2024 року представник осіб, які подали апеляційну скаргу -  адвокат Андрєєв М.А. підтримав подані апеляційні скарги з підстав викладених у них , просив про скасування ухвали суду першої інстанції та про постановлення нового судового рішення про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову. 
Після оголошення перерви в судовому засідання - адвокат Андреєєв М.А. не з`явився, проте 05 червня 2024 року через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник заявника ОСОБА_7   - адвокат Денисенко Є.В. заперечував проти доводів обох апеляційних скарг, просив або закрити апеляційне провадження, або залишити ухвалу суду без змін.
Інші учасники справи своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Тому, керуючись положеннями ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності даних учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
 
Першим питанням, яке підлягає до вирішення апеляційним судом є питання наявності права на звернення з апеляційною скаргою.
 
Так, з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Окремо апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції подав ОСОБА_6 . Скаржники вказують на те, що хоча вони не є учасниками вказаної цивільної справи, однак оскаржуваною ухвалою порушуються їх конституційні права на виконання судових рішень в яких вони є стягувачами, а ОСОБА_8 є боржником, оскільки оскаржуваною ухвалою зупинено торги по лоту, складові якого є єдиним наявним у боржника майном, а тому під загрозу поставлено виконання судових рішень у справах де скаржники були позивачами і було ухвалено рішення на їх користь.
 
Матеріали справи містять облікову картку на зведене виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_8 , де кількість стягувачів визначена - 6 фізичних осіб, серед яких ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , а також витяг з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, з якого вбачається наявність ряду відкритих виконавчих проваджень де боржником визначений ОСОБА_8 , а серед стягувачів значяться ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 /т. а.с.191, 223-225, т.2 а.с.46-50/.
 
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В силу  ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. 3 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.  
 
Верховний Суд у Постанові від 22 травня 2024 року у справі № 568/1612/18 вказав на те, що суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи впливає оскаржуване судове рішення безпосередньо на права та обов`язки заявника та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.
 
Виходячи з наведених норм цивільно-процесуального законодавства, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або)  обов`язки.
Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.
Враховуючи наявні в матеріалах справи дані про те, що особи які звернулись з апеляційними скаргами мають статус стягувачів у виконавчому провадженні, і що оскаржуваною ухвалою вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, що належить боржнику ОСОБА_8 у конкретно визначений час проведення аукціону, колегія суддів приходить до висновку про наявність порушеного права у вказаних осіб на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
 
Наступним процесуальним питанням, яке підлягає до вирішення є те, що оскаржувана ухвала, якою були вжиті заходи забезпечення позову була постановлена судом першої інстанції 10 січня 2024 року. Ухвалою суду першої інстанції від 29 січня 2024 року були скасовані заходи забезпечення позову.  
Однак, в порядку ч.2 ст. 261 ЦПК України ухвали суду, що постановлені за межами судового засідання, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею. Тобто оскаржувана ухвала набрала законної сили 10 січня 2024 року, а застосовані заходи діяли до 29 січня 2024 року. 
Апеляційні скарги були подані 21 січня 2024 року та 25 січня 2024 року, тобто до моменту скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з положень ст.ст.357,362 ЦПК України скасування судом першої інстанції заходів забезпечення позову не є підставою для повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження. При цьому судом першої інстанції скасовані заходи забезпечення позову, а не ухвала суду щодо їх застосування, оскільки вказане відноситься до повноважень апеляційного суду. А тому апеляційний суд, виходячи з вимог процесуального закону, має розглянути подані апеляційні скарги та здійснити перевірку оскаржуваної ухвали суду з точки зору законності і обґрунтованості на момент її постановлення.
 
По суті спору судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
 
03 січня 2024 року через систему «Електронний суд»  позивач ОСОБА_7 звернулась з вимогами до ОСОБА_8 , треті особи: приватний виконавець Літвиненко Олексій Вікторович, Державне підприємство «Сетам» про визнання права власності, в якому просила: 
- визнати за нею ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 24,5 кв.м., розташовану в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що находиться в АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову позивач вказувала, що 18 грудня 2018 року між нею та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений нотаріально.  Строк укладення основного договору був визначений сторонами датою 30 жовтня 2019 року. Відповідач зобов`язався передати у власність позивача квартиру АДРЕСА_3 , а позивач зобов`язалась прийняти і оплати повну її вартість у розмірі 323400 (триста двадцять три тисячі чотириста) гривень, що еквівалентно 11592 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два) долари США. При укладенні попереднього договору позивач здійснила передоплату в розмірі 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень, що було еквівалентно 6452 (шість тисяч чотириста п`ятдесят два) долари США, а залишок вона зобов`язалась сплатити рівними частинами до визначеної дати укладення основного договору. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, чим порушує її права  /т.1 а.с.1-3/.
Разом з позовом 03 січня 2024 року через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_7 , через представника ОСОБА_9 , звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, що належить боржнику ОСОБА_8 , а саме: нерухомий об`єкт «квартири та нежитлові приміщення в недобудованій або частково зруйнованій семиповерховій будівлі та земельна ділянка к/н 3222486200:03:006:0030, площею 0,1038, адреса: АДРЕСА_1 . Номер лоту 542451. Дата проведення аукціону - 15 січня 2024 року». Заява мотивована тим, що у випадку проведення електронних торгів 15 січня 2024 року позивач втратить своє право на визнання за нею спірної квартири, а тому заходи забезпечення позову про застосування яких просить позивач є необхідними і направленими на забезпечення виконання рішення суду в майбутньому /т.1 а.с.17-19/.
До заяви був долучений скрін-шот з веб-сторніки «OpenMarket» згідно з яким призначено на 15 січня 2024 року електронні торги з продажу: «квартири та нежитлові приміщення в недобудованій або частково зруйнованій семиповерховій будівлі та земельна ділянка к/н 3222486200:03:006:0030, площею 0,1038, адреса: АДРЕСА_1 . Номер лоту 542451» /т.1 а.с.21/.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року була задоволена заява позивача. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, що належить боржнику ОСОБА_8 , а саме: нерухомий об`єкт «квартири та нежитлові приміщення в недобудованій або частково зруйнованій семиповерховій будівлі та земельна ділянка к/н 3222486200:03:006:0030, площею 0,1038, адреса: АДРЕСА_1 . Номер лоту 542451. Дата проведення аукціону - 15 січня 2024 року».      
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог дають підстави суду вжити заходи забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, а тому вважав за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити. При цьому суд зазначив, що таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами /т.1 а.с.26-30/.
14 січня 2024 року через систему «Електронний суд»  до суду звернувся приватний виконавець Літвиненко О.В. із заявою про скасування заходів забезпечення позову, яка мотивована тим, що позов має очевидно штучний характер і є не першою спробою  зупинити торги /т.1 а.с.33-37/. 
17 січня 2024 року приватний виконавець Літвиненко О.В. звернувся із заявою про залучення його в якості третьої особи /т.1 а.с.91-94/.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2024 року призначено судове засідання на 29 січня 2024 року щодо вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову /т.1 а.с.118-119/.
25 січня 2024 року судом першої інстанції зареєстрована заява ОСОБА_11 про залучення третьою особою та скасування заходів забезпечення позову /т.1 а.с.129-132/.
26 січня 2024 року судом першої інстанції зареєстрована заява позивача ОСОБА_7 , подана представником - адвокатом Денисенко Є.В. про залишення позову без розгляду /т.1 а.с.143/.
Також 26 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_9 подав повідомлення про розірвання договору з позивачем /т.1 а.с.144-145/.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2024 року позовна заява ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , треті особи: приватний виконавець Літвиненко Олексій Вікторович, Державне підприємство «Сетам» про визнання права власності - повернута позивачу. 
Скасовані заходи забезпечення позову, вжиті згідно з ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року.
У задоволенні  решти клопотань відмовлено /т.1 а.с.151-153/.
 
Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. 
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
 
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Згідно з роз`ясненнями викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді  заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.   
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.
Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року (справа № 753/22860/17). Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що  невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи  заяву  про  забезпечення  позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обрати такий спосіб, який у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 04 травня 2022 року у справі № 175/3514/19.  
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постанові від 06 липня 2022 року у справі № 354/1616/21.  
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом також неодноразово, зокрема, в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №   381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
 
З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору у даній справі є право власності на нерухоме майно, а саме кв. АДРЕСА_3 , яку позивач, за умовами попереднього договору, мала намір придбати у майбутньому. 
Станом на час вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову матеріали справи не містять даних про реєстрацію вказаного об`єкта як об`єкту нерухомого майна та особу власника. Відсутні дані про реєстрацію квартири АДРЕСА_2 і в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була подана приватним виконавцем разом з заявою про скасування заходів забезпечення позову /а.с.40-61/. 
Наданий скріншот містить обмежені дані щодо об`єкту, що виставлений на електронний аукціон, а саме нежитлові приміщення, кв. АДРЕСА_4 в недобудованій або частково зруйнованій семиповерховій будівлі, також предметом аукціону була земельна ділянка к/н 3222486200:03:006:0030, площею 0,1038, адреса: АДРЕСА_1 , номер лоту 542451.
А отже предметом спору була заявлена одна з квартир семиповерхової будівлі, а заходи забезпечення позову були вжиті щодо всієї будівлі, включаючи квартири і нежитлові приміщення, а також щодо земельної ділянки, що не можна вважати таким, що відповідають критеріям співмірності, розумності і забезпечення балансу інтересів заявника і інших осіб. 
Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Однак вказані вимоги судом першої інстанції виконані не були.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив необґрунтований висновок про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом зупинення реалізації арештованого майна, що належить боржнику ОСОБА_8 , що призвело до порушення прав, зокрема, осіб, які звернулись з апеляційними скаргами. А отже доводи обох апеляційних скарг про недотримання судом першої інстанції принципу «розумної співмірності», знайшли своє підтвердження.
 
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами  для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена за неповного з`ясування обставин справи, за недоведеністю підстав для застосування заходів забезпечення позову, а тому висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають обставинам справи та здійснені без додержання норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про застосування заходів забезпечення позову, яке суд першої інстанції мав прийняти за результатами її розгляду.  
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376,  381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року - скасувати та постановити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

                                         Повний текст постанови складений 25 червня 2024 року.