Справа № 147/1640/23
Провадження № 22-ц/801/1224/2024
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борейко О. Г.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В., 
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Басараб Олена Дмитрівна, на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Борейко О. Г. в залі суду в смт Тростянець Вінницької області, повне судове рішення складено 25 березня 2024 року,
у цивільній справі № 147/1640/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:
Короткий зміст вимог
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 . Від шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2018 шлюб між сторонами було розірвано, а спільний син - ОСОБА_3 залишився проживати з позивачем.
Вказала, що з часу розірвання шлюбу та проживання сина з нею, батько ОСОБА_2 жодним чином не бере участі у його вихованні, лікуванні та розвитку в цілому. Батько не вітає сина з днем народження та іншими святами. Син не знає в обличчя батька, який проживає зовсім поряд. Окрім того, ОСОБА_2 мав намір зменшити до мізерного мінімуму стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина, що не може позитивно характеризувати батька по відношенню до сина. У зв`язку з цим, позивач звернулася до Відділу опіки та піклування Ладижинської міської ради з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що їй було рекомендовано звернутися до суду. Зазначені факти, на думку позивача, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. 

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела та не надала суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавлення його батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. За таких обставин суд дійшов висновку щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року адвокат Басараб О. Д., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судове рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 квітня 2024 року вказану справу передано до розгляду у складі колегії суддів: суддя-доповідач Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Сопрун В. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, визначено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою апеляційного суду від 28 травня 2024 року розгляд справи призначено на 18 червня 2024 року о 11:20 год. з повідомленням учасників справи.
В подальшому розгляд справи відкладено на 25 червня 2024 року о 10:00 в зв`язку з перебуванням судді Сопруна В. В., який входить до складу колегії, у відпустці.
Ухвалою апеляційного суду від 20 червня 2024 року задоволено клопотання адвоката Басараб О. Д.. про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок органу опіки і піклування, який ухвалив рішення про відмову у видачі висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, є недостатньо обґрунтованим, неповним, без дослідження ставлення батька до виконання батьківських обов`язків. При цьому не було заслухано пояснення батька, оскільки він не з`являвся на засідання комісії, як було зазначено за станом здоров`я, проте доказів не надано. Не було взято до уваги пояснення позивача та докази ухилення, які вона додавала до заяви, а складений лише на підставі документів про травму відповідача.
Вказує, що батьком не вчинялися реальні спроби спілкування з дитиною, неналежне сплачування аліментів, також не було звернень батьком до служби у справах дітей або в суд про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, не проявляв інтерес щодо стану здоров`я дитини, не проявляв будь-яку турботу до дитини. При цьому щодо перешкоджань матері зустрічі батька із сином, як було зазначено у відзиві, відповідач не надав будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що йому чинились або чиняться перешкоди.
На переконання сторони позивача, сам факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки (відсутність жодних спроб реально налагодити контакт з дитиною, брати участь у її вихованні і забезпечення або ж свідомий вибір таких життєвих умов, за яких участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою) не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Звертає увагу, що відповідачем у відзиві на позовну заяву вказано про його бажання піклуватися про дитину, не спростовує його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини. При цьому вважає, що приватні інтереси відповідача переважають над інтересами дитини.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву.
До початку судового засідання представник позивача - адвоката Басараб О. Д. подала заяву в якій просить проводити розгляд справи у відсутність позивача та її представника, подану апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не надсилали.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 21.01.2020 випливає, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження №214. Його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2018 у справі №135/219/18 постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 25.06.2016 Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області, актовий запис №87. Після розірвання шлюбу, позивачці залишено прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 8-9).
Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів випливає, що у боржника ОСОБА_2 станом на 20.06.2023 наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина (а.с. 10).
Зі змісту довідки №23 від 30 серпня 2023 року Закладу дошкільної освіти закладу №2 «Казка» виданої ОСОБА_1 вбачається, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідував ЗДО №2 «Казка» з 28.10.2019 по 22.05.2023. Вихованням дитини займалася мати. Батько не відвідував батьківські збори та дитячі ранки, з дитячого садочка дитину не забирав (а.с. 11).
Відповідно до довідки КП Ладижинська міська лікарня Ладижинської міської ради Гайсинського району №867 від 04.09.2023 підписаної лікарем-педіатром ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , спостерігався і проходив неодноразово амбулаторне лікування в неї, як педіатра з 2019 року і по даний час. Протягом усього періоду спостерігання батько участі у лікуванні дитини не брав (а.с. 12).
З Висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 22.05.2023 №ІРЦ-85624/2023/414731 видно, що хлопчик - ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї, вихованням хлопчика крім матері займаються бабуся і дідусь. Відношення до дитини доброзичливе (а.с. 13). 
З довідки-характеристики Виконавчого комітету Ладижинської міської ради №2.1-09/2172 від 29.08.2023 встановлено, що під час відвідування місця проживання поліцейським офіцером громади ОСОБА_7 , ОСОБА_1 зарекомендувала себе з позитивної сторони, доброзичлива, відповідальна, розсудлива та привітна. Має малолітнього сина ОСОБА_8 , 2016 року народження, якого виховує самостійно, працює, відповідальна та чудова мати. Антигромадський спосіб життя не веде, відповідально ставиться до своїх громадських обов`язків, спиртні напої не вживає, негативні звички відсутні (а.с. 14). 
ОСОБА_3 перебуває на обліку у невролога, періодично проходить лікування у «Вінницькій обласній дитячій клінічній лікарні Вінницької обласної ради», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 15-16).
Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.10.2023 у справі №135/866/23 розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 було зменшено з 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів на 1/5 частку заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 18-21).
Зі змісту довідки Ліцею №1 Ладижинської міської ради Вінницької області №23 від 23.01.2024 вбачається, що вона видана ОСОБА_1 , матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 учня 1 класу Ліцею №1 Ладижинської міської ради про те, що його батько, ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з учителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Дитину до школи приводе і забирає мати, спілкується з учителями теж мати (а.с. 91).
Відповідно до листа виконавчого комітету Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області №15.1-06Б-165-1 від 19.02.2024, звернень до органу опіки та піклування від ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходило та фактів про заборону матері ОСОБА_1 у спілкуванні з дитини з батьком немає. 13.12.2019 на засіданні комісії захисту прав дитини розглядалася заява ОСОБА_1 про надання дозволу на зміну прізвища її малолітнього сина ОСОБА_8 , 2016 року народження, на ОСОБА_3 . ОСОБА_2 був присутній на засіданні комісії захисту прав дитини під час вирішення питання про зміну прізвища його дитини. Батько не підтримував дану заяву, що підтверджується копіями рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №425 від 23.12.2019 «Про зміну прізвища малолітньому ОСОБА_8 » та витягу з протоколу комісії захисту прав дитини №22 від 13.12.2019 (а.с. 92-94).
Зі змісту листа ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області №683/209/01-2024 від 24.01.2024 випливає, що з листопада 2016 року по теперішній час на ОСОБА_2 , скарг щодо невиконання батьківських обов`язків, відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відділення поліції №3 Гайсинського РУП НУНП у Вінницькій області не надходило та адміністративних матеріалів не складалось (а.с. 74).
Відповідно до листа виконавчого комітету Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 29.02.2024 №2.1-05/268 повідомлено, що скарг про невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходило; документів про невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надходило; 09.01.2024 на засіданні комісії захисту прав дитини розглядалася ухвала Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.12.2023 справа №147/1640/24 про відкриття провадження у справі про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2016 року народження, члени комісії ухвалили клопотати перед виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Вінницької області про подання Тростянецькому районному суду Вінницької області, відмови про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2016 року народження (а.с. 75).
Стороною відповідача надано характеристики на ОСОБА_2 з місця проживання, з місця роботи та зі школи, де навчався відповідач, з яких встановлено, що ОСОБА_2 характеризується з позитивної сторони (а.с. 79-81).
Відповідно до довідок №43 та №44 від 12.02.2024 КПН «Тростянецька лікарня», зі змісту яких випливає, що ОСОБА_2 під наглядом в психіатричному кабінеті не перебуває, за останні п`ять років за допомогою не звертався, за наркологічною допомогою в КНП «Тростянецька лікарня» не звертався (а.с. 111-112).
Згідно із висновком Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 30.01.2024 №49 вбачається, що беручи до уваги думку членів комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, орган опіки та піклування вирішив відмовити у видачі висновку Тростянецькому районному суду Вінницької області, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що батько не може виконувати батьківські обов`язки за станом здоров`я (а.с. 61-63).
У висновку зазначено, що розглянувши ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.12.2023 справа №147/1640/23 про відкриття провадження у справі про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення комісії з питань захисту прав дитини про відмову у видачі висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2016 року народження, акт обстеження житлово-побутових умов проживання, копію довідки №473 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ст. солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданої військовою частиною НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , копію програми реабілітації інваліда ОСОБА_2 № НОМЕР_3 виданої 12.06.2023 Вінницькою обласною МСЕК №2 інші довідки та документи, враховуючи думку членів комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ладижинської міської ради, які не вбачають підстав для позбавлення батьківських прав, рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ладижинської міської ради, орган опіки та піклування Ладижинської міської ради Вінницької області зробив висновок: про необхідність направлення до Тростянецького районного суду Вінницької області висновок про відмову у видачі висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2016 року народження, в зв`язку з тим, що батько не може виконувати батьківські обов`язки за станом здоров`я (а.с. 61-62).

Позиція суду апеляційної інстанції
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем з приводу позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винної поведінки в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків, а також неможливості змінити його поведінку по відношенню до своєї дитини.
Доводи про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, той факт, що відповідачем не вчинялися реальні спроби спілкування з дитиною, має місце неналежне сплачування аліментів, також відсутність звернень батька до служби у справах дітей або в суд про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, відсутність інтересу щодо стану здоров`я дитини та будь-якої турботи до дитини, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів дій відповідача та його свідомого нехтування своїми обов`язками, як батька дитини.
Натомість факт заперечення позову відповідачем, подання відзиву на позов, свідчить про його інтерес до дитини.
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням встановлених обставин справи не може бути беззаперечною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок органу опіки і піклування, який ухвалив рішення про відмову у видачі висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина, є недостатньо обґрунтованим, неповним, без дослідження ставлення батька до виконання батьківських обов`язків - спростовується наступним.
За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися і висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. 
Висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. 
З висновку Органу опіки та піклування Ладижинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 30.01.2024 №49 про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , вбачається, що вказаним органом опіки та піклування не виявлено умисної поведінки батька щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, в зв`язку з тим, що батько не може виконувати батьківські обов`язки за станом здоров`я. 
З матеріалів справи встановлено, що відповідача було призвано на військову службу по мобілізації, однак під час виконання бойового завдання, а саме 04.01.2023 останній отримав мінно-вибухову травму, у зв`язку з чим йому було встановлено групу інвалідності, що може свідчити про існування об`єктивних перешкод для повної реалізації ним своїх батьківських обов`язків.
Сам по собі факт, що батько з часу окремого проживання із сином та позивачем, не в достатній мірі приймає участь у житті дитини, з урахуванням його активної поведінки під час судового розгляду, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Аналізуючи встановлені у справі факти у контексті позбавлення батьківських прав відповідача, суд першої інстанції правильно зробив висновок, що позивач не довела та не надала суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів малолітнього сина ОСОБА_3 , шляхом позбавлення його батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
Колегія суддів вважає, що збереження зв`язків дитини з батьком відповідає найкращим інтересам дитини, а позбавлення батьківських прав саме по собі має негативний вплив на психоемоційне здоров`я дитини. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено обставин свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, навмисного нехтування ними, необхідності застосування крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав та його виправданість.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. 
Отже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таких обставин у справі не встановлено.
Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних на це причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.
Таким чином, суд першої інстанції, зважаючи на встановлені ним належним чином фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, враховуючи принципи диспозитивності, змагальності та пропорційності, а також зважаючи на найкращі інтереси дитини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, тому розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Басараб Олена Дмитрівна, залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.

Головуючий                                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           І. В. Міхасішин

                                                         В. В. Сопрун