ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                  
 
22 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 0818/9572/2012
 
провадження № 61-808св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Леліковим Сергієм Олеговичем, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду               м. Запоріжжя від 02 жовтня 2023 року у складі судді Гашук К. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»                                       (далі - ПАТ «Родовід Банк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ю-Бейс» (далі - ТОВ «ФК «Ю-Бейс»), про заміну стягувача у виконавчому провадженні, в якій, посилаючись на те, що новий кредитор самостійно не здійснює будь-яких дій щодо заміни попереднього стягувача, просила суд замінити                                  ПАТ «Родовід Банк» в якості стягувача за виконавчим листом № 0818/9572/2012, виданим 28 травня 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 1 666 198,36 грн, судових витрат у розмірі 910 грн, на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Ю-Бейс».
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня                          2023 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду                                від 12 грудня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому провадженні відмовлено.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ініціатором подання заяви про процесуальне правонаступництво, зокрема про заміну стягувача у виконавчому провадженні, може бути або сторона виконавчого провадження, яка відступила право вимоги іншій особі, або її правонаступник, оскільки метою подання такої заяви є подальша реалізація новим кредитором її права на виконання судового рішення у виконавчому провадженні. Таким заявником не може бути боржник.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2024 року до Верховного Суду,                                     ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя                                        від 02 жовтня 2023 року, постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну стягувача у виконавчому провадженні задовольнити.

 

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували фактичні обставини справи, дослідили та надали правову оцінку наявним у справі доказам, а також те, що висновки судів не відповідають обставинам справи. Вважає, що суди безпідставно відмовили у задоволенні її заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки вимоги статті 442 ЦПК України не виключають можливість звернення боржника із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі. 
Звертає увагу на те, що подання такої заяви саме боржником у виконавчому провадженні обумовлене лише бездіяльністю первісного та нового кредитора.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
27 лютого 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Згідно із частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
 
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
 
Встановивши, що із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні звернувся до суду боржник, а не стягувач чи особа, яка набула право вимоги за кредитними зобов`язанням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.
 
Доводи касаційної скарги про те, що вимоги статті 442 ЦПК України не виключають можливість звернення боржника із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі, а подання такої заяви саме боржником у виконавчому провадженні обумовлене лише бездіяльністю первісного та нового кредитора, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, зважаючи на таке.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Однією із засад виконавчого провадження є диспозитивність (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Принцип диспозитивності - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.
 
Аналіз наведених норм права дає право на висновок про те, що виконавче провадження, хоч і є завершальною стадією судового провадження, проте не є обов`язковою стадією, а є примусовим виконанням судових рішень, у разі коли боржник не виконує такі добровільно, та може бути порушено виключно за заявою стягувача, тобто обов`язковою підставою для здійснення виконавчого провадження є волевиявлення особи, на користь якої ухвалено судове рішення (стягувача у виконавчому провадженні), якщо вона бажає виконувати судове рішення у примусовому порядку.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що хоч вимоги статті 442 ЦПК України прямо і не виключають можливість звернення боржника із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, проте, враховуючи мету і призначення цього інституту процесуального права, без волевиявлення такої особи, неможливо залучити її до виконавчого провадження як стягувача. Це порушує принцип диспозитивності, який безумовно діє і на стадії виконавчого провадження.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані ухвалу та постанову - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Леліковим Сергієм Олеговичем, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,     є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько    Г. В. Коломієць    Р. А. Лідовець