КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6319/2024   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
         29 березня 2024року                                                               м. Київ
                                                                                                              Справа № 369/14275/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Македон Олександром Андрійовичем, на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О.,
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У жовтні 2021 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms. 
Позивач вказував, що 18.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 18.06.2019 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір, та зобов`язалася виконувати його умови.
На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .
AT «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплатила щомісячні мінімальні платежі, що відображається у розрахунку заборгованості за договором.
Станом на 07.06.2021 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 22 136,32 грн, яка складається із: 22 136,32 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за пенею та комісією.  
Тому представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 18.06.2019 року в розмірі 22 136,32 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.
 
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Універсал Банк» - Македон О. А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що суд не дослідив механізму отримання банківських послуг в рамках проекту monobank, а також процедури погодження споживачем Умов і правил обслуговування рахунків. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, а також отримала їх примірники в мобільному додатку. Відповідач завантажила мобільний додаток «monobank», пройшла ідентифікацію, висловила свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному додатку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, а також проводила банківські операції. Відтак, сторони погодили усі істотні умови договору. 
Виконаний банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, він містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період, за який нарахована заборгованість. Відповідно до виписки про рух коштів всього за час користування відповідачем кредитною карткою проведено поповнень карткового рахунку на суму 43 396,58 грн., а витрати по картці становлять 47 632,90 грн. Отже, сума коштів, яка досі не повернута банку складається із використаного кредитного ліміту у розмірі 17 900 грн. та овердрафту в розмірі - 4 236,32 грн. та загалом становить 22 136,32 грн.
При цьому, не може бути взята до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавала.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком кредиту та в якому саме розмірі. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові.
З наданих позивачем документів вбачається, що доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, матеріали справи не містять. Відсутні докази й щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні анкети-заяви від 18.06.2019 року.
Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Як вбачається з копії анкети-заяви, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.   Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.
Позивач не надав виписки по рахунку, яка є первинним документом та належним підтвердженням факту отримання відповідачем кредитних коштів, наявності та розміру заборгованості.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог колегія суддів погоджується не у повній мірі, оскільки вони зроблені з неправильним застосування норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи,  18.06.2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідна з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення (а. с. 7).
Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості по договору від 18.06.2019 року,  у відповідача існує заборгованість у розмірі 22 136,32 грн., яка складається з: 22 136,32 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 00,0 грн. - заборгованості за пенею та відсотками (а. с. 5, 6). 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладені норми, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно з ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
 
Як зазначив позивач, особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно, без відділень.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг заповнила і підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою власноручного підпису.
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 .
У анкеті-заяві відповідач просить відкрити поточний рахунок №  НОМЕР_2 у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт, відповідно до умов Договору.
У анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 про те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими вона ознайомилася, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.
У п. 6 анкети-заяви відповідач вказала, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. 
Відповідач підтвердила в анкеті-заяві, що усі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися нею та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.
Окрім того, на підтвердження своїх вимог позивач надав Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору.
 
Отже, матеріалами справи підтверджено належне укладення договору про надання банківських послуг, однією з яких є надання кредиту, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлення електронного цифрового підпису сторін.
Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання банківських послуг, які діяли станом на 18.06.2019 року, а також, засвідчила, що вона повідомлена банком у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України.
За викладених обставин, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності між сторонами договірних відносин - не відповідає обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.
Таким чином, суд першої інстанції помилково визначив однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відсутністьв матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження укладення договору між сторонами, оскільки надані позивачем докази підтверджують факт виникнення між сторонами правовідносин за договором про надання банківських послуг.
 
Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 22 136,32 грн, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного розміру кредитної заборгованості.
Так,  з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг,  відтак, для доведення факту наявності між сторонами кредитних зобов`язань, банк повинен був надати докази встановлення кредитного ліміту і його розміру та докази використання відповідачем коштів кредитного ліміту, адже надання кредитних коштів є лише однією із банківських послуг,  передбачених п. 2.5 «Умов обслуговування рахунків фізичної особи». 
Відповідно до анкети-заяви, відповідач просила відкрити поточний рахунок на її ім`я. Згідно з  п.2.1 «Умов обслуговування рахунків фізичних осіб», обслуговування поточного рахунку, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки, що відкривається відповідно до умов договору, встановлюється за дебетово-кредитною схемою.
 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
 
Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за договором від 18.06.2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 (а. с. 5, 6).
Разом з тим, зазначений розрахунок заборгованості ( в якому вказані суми залишку поточної заборгованості, розмір процентної ставки,  суми нарахованих та сплачених процентів, суми погашення за наданим кредитом)  не містить даних про розмір встановленого кредитного ліміту, суми та дати його використання відповідачем, тобто суми використаних позичальником  кредитних коштів в межах наданого кредитного ліміту та зазначеного банком овердрафту.
Інших доказів  розміру встановленого ліміту та обсягу використаних кредитних коштів - матеріали справи не містять, а тому наявний у матеріалах справи  розрахунок заборгованості,  в якому не зазначено розміру використаних кредитних коштів   та складових заборгованості,  не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед банком.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав виписки по рахунку відповідача, яка є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, тому суд був позбавлений можливості перевірити наявність заборгованості та правильність розрахунку заборгованості, яку просив стягнути позивач з відповідача.
 
До апеляційної скарги представник АТ «Універсал Банк» додав виписку про рух коштів по картці, оформленої на ім`я відповідача, як новий доказ.
Однак, долучений до апеляційної скарги представником АТ «Універсал Банк» доказ не підлягає прийняттю апеляційним судом, виходячи з наступного. 
Частинами  2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Отже, докази подаються до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті, а суд апеляційної інстанції може прийняти нові докази винятково у випадку їх неподання до суду першої інстанції з поважних причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи, який їх подає.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить про те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. 
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Враховуючи, що представник АТ «Універсал Банк» не зазначив та не надав доказів неможливості подання вказаного документу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від банку, апеляційний суд вважає неможливим прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду. 
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення  суду в мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови. 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк»,яка подана представником Македон Олександром Андрійовичем,  - задовольнити частково.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2022 року - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя-доповідач:                                                                        Ящук Т.І. 

    Судді:                                                                                           Немировська О.В.

                                                                                                           Рейнарт І.М.