КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 378/560/23
номер провадження: 22-ц/824/1069/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
за участю секретаря - Цуран С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Проценко Олени Вікторівни на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року у складі судді Марущак Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ставищенська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та встановлення юридичного факту,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ставищенська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини та встановлення юридичного факту.
Позов мотивований тим, що він є онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказував, що 13 липня 2023 року Ставищенською державною нотаріальною конторою йому направлено повідомлення, з якого йому стало відомо, що в даній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину прийняв, подавши відповідну заяву, спадкоємець за законом ОСОБА_2 . Також в матеріалах спадкової справи є копія заповіту, який посвідчений старостою села Попружна     21 жовтня 2021 року за № 11-18, згідно з яким ОСОБА_4 заповіла дві земельні ділянки « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Зазначав, що нотаріус роз`яснила йому право звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини, оскільки він не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін. Також нотаріусом йому було роз`яснено про можливість встановити факт в судовому порядку, що саме він, ОСОБА_1 є особою, яка вказана у заповіті.
Вказував, що до 13 липня 2023 року йому не було відомо, що його баба ОСОБА_4 склала відносно нього вищевказаний заповіт, тому він не звертався у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після її смерті. Зазначав, що ОСОБА_4 була дружиною ОСОБА_2 , який є його дідом, і останній не повідомляв йому про існування вищевказаного заповіту та про те, що він, ОСОБА_2 , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини.
Вказував, що відповідач ОСОБА_3 є сином померлої ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 , у яких також була дочка ОСОБА_5 , яка є його, ОСОБА_1 , мамою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також зазначав, що при складані вищевказаного заповіту було допущено описку при написані його прізвища, а саме, замість правильного прізвища   ОСОБА_6 було помилково вказано - « ОСОБА_7 », яку виправити у заповіті в позасудовому порядку неможливо.
З урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с.80-85), позивач ОСОБА_1 просив:
визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили;
встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою, яка зазначена в заповіті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , посвідченому старостою села Попружна 21 жовтня 2021 року за №11-18, а саме, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт, що заповітом, посвідченим 21 жовтня 2021 року старостою села Попружна Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, зареєстрований в реєстрі за №11-18, ОСОБА_4 дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3224284800:02:004:0130 та 3224284800:02:001:0225, які належать їй на підставі державного акту на право власності серії КВ №104951, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У задоволенні позовних вимог в частині встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, представник ОСОБА_1 - адвокат Проценко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у свідоцтвах про народження позивача та його матері ОСОБА_5 є розбіжності в написанні імені матері ОСОБА_5 (ОСОБА_5). Перед тим як звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його баби ОСОБА_4 за правом представлення після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачу потрібно було звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та його бабою ОСОБА_4 та між його матір`ю та бабою. Однак, суд першої інстанції при ухваленні рішення указане не врахував та не встановив.
Вказує, що про існування заповіту йому стало відомо 13 липня 2023 року від Ставищевської державної нотаріальної контори, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.
Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд послався на постанову Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі №671/308/20 (провадження №61-16392св20), від 06 лютого 2018 року у справі №180/1163/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №717/1796/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі №754/6414/19, однак вважає, що правовідносини у цих постановах є відмінними від даної справи, тому суд необґрунтовано їх застосував до даних правовідносин.
Вважає, що враховуючи незначний проміжок пропуску строку для прийняття спадщини та те, що нотаріус повідомила йому про існування вказаного заповіту вже після спливу встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також те, що в заповіті була допущена описка, а саме невірно вказано прізвище позивача та наявність заповіту на його користь, недобросовісну поведінку відповідачів, суд першої інстанції невірно застосував положення ч.3 ст.1272 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відмову у визначені додаткового строку для прийняття спадщини.
Представник відповідачів - адвокат Олійник О.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що лист Ставищенської державної нотаріальної контори від 13 липня 2023 року не доводить той факт, що до його отримання позивач не знав про існування заповіту. Жодного іншого доказу на підтвердження цього факту позивачем до суду не надано. Натомість відповідачі в суді під присягою дали показання як свідки про те, що позивач знав про існування заповіту. Ніяких законних підстав для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими позивач суду не навів, а також не спростував в суді надані відповідачами пояснення.
Вказує, що скаржник не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 червня 2021 року у справі №671/308/20 (провадження №61-16392св20) про те, що  спадкоємці першої черги мають підстави звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини незалежно від того, чи мають вони інформацію про існування заповіту, тому необізнаність спадкоємця першої черги про існування заповіту не дає йому підстав для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Тобто, якщо спадкоємець відноситься до першої черги спадкоємців за законом, то не знання про заповіт не є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ставищенська державна нотаріальна контора, про встановлення юридичного факту,                         в апеляційному порядку не оскаржується, а тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині колегією суддів не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи обставини, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до матеріалів спадкової справи, заведеної Ставищенською державною нотаріальною конторою, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с.51).
За життя ОСОБА_4 склала три заповіти: 
заповіт від 21 вересня 2019 року, посвідчений секретарем Попружнянської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №41 (а.с.56);
заповіт від 22 липня 2020 року, посвідчений секретарем Попружнянської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №5 (а.с.57); 
заповіт від 21 жовтня 2021 року, який посвідчений старостою села Попружна та зареєстрований в реєстрі за №11-18 (а.с.58).
Останнім заповітом від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_4 заповіла дві земельні ділянки з кадастровими номерами 3224284800:02:004:0130 та 3224284800:02:001:0225, які належать їй на підставі державного акту на право власності серії КВ №104951,                     ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а все інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.58).
Також судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що                      ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 (відповідача у справі) та ОСОБА_5 (дівоче прізвище  - ОСОБА_5 ), що підтверджується копіями свідоцтва про народження та укладення шлюбу (а.с.14, 15). 
Відповідач ОСОБА_2 - чоловік спадкодавиці, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану (а.с.53).
Згідно з свідоцтвом про народження від 02 серпня 1982 року ОСОБА_5 є матір`ю позивача у справі ОСОБА_1 (а.с.13).
Мати позивача - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_4 . Доводи позивача про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини не свідчать про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємця щодо подання у передбачений законом термін заяви про прийняття спадщини.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.  
Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно із ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Таким чином, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Норми ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що про існування заповіту позивачу стало відомо лише 13 липня 2023 року від Ставищевської державної нотаріальної контори, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Однак колегія суддів вважає такі доводи неспроможними, виходячи з такого.
Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі    №304/1648/14-ц (провадження №61-6953св18).
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження №61-6953св18).
На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі №304/1648/14-ц (провадження №61-6953св18).
Як зазначалося вище, позивач є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , яка являлась дочкою померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому незалежно від наявності заповіту на його ім`я, позивач у випадку, якщо бажав би прийняти спадщину після смерті баби, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, як спадкоємець першої черги за правом представлення, що узгоджується з ч.1 ст.1266 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 29 червня 2021 року у справі №671/308/20 (провадження №61-16392св20) дійшов висновку, що у випадку, якби позивач не був спадкоємцем першої черги, він дійсно не мав би підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, аж доки не дізнався би про існування заповіту, і така обставина могла бути підставою для подання заяви про надання додаткового строку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця, а тому незалежно від наявності заповіту на його ім`я, він у випадку, якщо бажав би прийняти спадщину, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак таку заяву позивач у шестимісячний строк не подав, а обставини на які він посилався, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав задоволення позову ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Щодо посилання в апеляційній скарзі про необхідність позивача перед тим як звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті його баби ОСОБА_4 за правом представлення після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , потрібно було звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та його бабою ОСОБА_4 , а також між його матір`ю та бабою, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки позивачем не обґрунтовано, що йому заважало звернутися із заявою про встановлення факту родинних відносин одночасно, або ж після подання заяви про прийняття спадщини.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції  помилково послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 29 червня 2021 року по справі №671/308/20 (провадження №61-16392св20), від 06 лютого 2018 року у справі №180/1163/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №717/1796/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі №754/6414/19, так як, на думку  скаржника, у вказаних постановах Верховного Суду правовідносини є відмінними від правовідносин у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до власного тлумачення скаржником висновків Верховного Суду, які викладені у вказаних вище постановах, і не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду в оскаржуваній частині, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини.  
Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Проценко Олени Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 02 листопада 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 13 травня 2024 року. 

Головуючий

Судді: