П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 473/925/24	

Перша інстанція: суддя Вуїв О.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар – Афанасенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року у справі № 473/925/24 за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив :
- скасувати постанову серії ЕНА №1425368 від 12.02.2024 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП , винесене інспектором УПП в Тернопільській області Підлісним М.В. відносно ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що згідно постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Проте ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 12 лютого 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, вказуючи на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
При цьому вказував, що під час підготовки справи про адміністративне правопорушення до розгляду та її розгляду інспектор не переконався в наявності факту правопорушення та вини позивача, не зібрав необхідних доказів на підтвердження правопорушення (зокрема доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в населеному пункті або в зоні дії знаку, який обмежував швидкість руху, а також доказів перевищення позивачем встановленої швидкості руху).
Також посилався на те, що прилад, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху – «TruCam LTI 20/20» № НОМЕР_1 (щодо якого відсутні дані про його опломбування, сертифікацію, повірку, проведення експертного дослідження) в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» був розміщений не стаціонарно, а використовувався інспектором в ручному режимі (що могло призвести до значної похибки у вимірюванні) та без наявності попереджувального дорожнього знаку 5.70 ПДР України (який попереджає про наявність приладів відеофіксування правопорушень).
Крім цього ОСОБА_1 вказував на порушення порядку розгляду адміністративної справи, оскільки розгляд відбувся без попереднього ознайомлення його з процесуальними правами, надання позивачу можливості скористатися правовою допомогою та надати пояснення у справі, без винесення постанови на місці події та її вручення особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що справа про адміністративне правопорушення розглянута, а оскаржувана постанова винесена у повній відповідності з вимогами закону – за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та вини, доведених належними доказами (зокрема даними приладу вимірювання швидкості руху – «TruCam LTI 20/20» № НОМЕР_1 , який пройшов необхідні сертифікацію та повірку), а також із дотриманням порядку розгляду адміністративної справи та прав позивача, зокрема з ознайомленням його з процесуальними правами, наданням позивачу можливості скористатися правовою допомогою та надати пояснення у справі, з винесенням постанови на місці події та її врученням особі, яка притягувалася до адміністративної відповідальності. В іншій частині доводи позову (в частині неможливості використання даних приладу «TruCam LTI 20/20» для підтвердження факту та обставин правопорушення) вважав такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень закону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням від 20 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
-   суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права, дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксацію приладу «TruCAM 1/11 20/20» №ТС000750, не встановив, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку 3.29. 3.31 та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги;
-  суд першої інстанції не врахував положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху;
-  суд першої інстанції не врахував, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст.40 Закону № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена па видному місці;
-  суд першої інстанції проігнорував, що з доданого до  відзиву на позовну заяву відеозапису вбачається, що поліцейським під час розгляду справи не роз`яснювалися позивачу права, передбачені ст.268 КпАП України, і на прохання останнього про вчинення таких дій працівником поліції було зазначено, що позивач сам знає свої права.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, відповідач в судове засідання не з`явився, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно зі статтею 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Обставини справи.
Суд першої інстанції встановив, що 12 лютого 2024 року інспектор УПП в Тернопільській області Підлісний М.В. виніс відносно позивача постанову серії ЕНА №1425368, якою встановлено, що 12 лютого 2024 року о 13 год. 57 хв. на 392 км автодороги М-19 у м. Чортків ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Fusion», реєстр. номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 90 км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.9-б ПДР України.
Згідно постанови ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Окремого фіксування обставин події в протоколі про адміністративне правопорушення інспектор поліції не здійснював, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 254, ч.ч. 2-5 ст. 258 КУпАП, п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 (далі - Інструкція).

Висновок суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції є цілком правомірними.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, КУпАП.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.
На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Документування правопорушень, зафіксованих за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, здійснюється поліцейськими згідно зі статтею 251 КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,  затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853.
Згідно пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Приписами частини 1 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, а саме накладання штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LTI 20/20 № ТС000750 та підтверджується роздруківкою файлу з пристрою та відеозаписом, на якому зокрема, вказана система географічних координат з кутовими величинами: географічна широта 49° 01’ 12.76”N і географічна довгота 25° 50’ 13.06”Е місця події (а.с.31).
Позивач, як на одну з підстав своїх вимог посилався на відсутність у відповідача визначених законом підстав для вимірювання швидкості руху за допомогою пристрою TruCAM.
Стосовно наявності у поліцейських законних підстав на використання пристрою TruCam колегія суддів зазначає наступне.
Лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UA-MI/1-2903-2012 та на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань його було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.
Лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» отримав позитивний висновок Експертної комісії з питань проведення державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (протокол від 27 вересня 2018 року, №364), яка підтвердила правильну реалізацію криптографічного алгоритму шифрування інформації та відповідність вимогам держстандарту України.
Згідно наявних матеріалів справи, інших перевірок, експертиз тощо, а також пломбування вказаний прилад не потребує.
Згідно наданого відповідачем свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29274, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 01.11.2023 та який діє до 01.11.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000750, є придатним до застосування.
Необхідно зазначити, що можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає що механізм технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні в обсязі функцій, зазначених у документі "Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20. Вимоги з технічного захисту інформації".
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Експертним висновком НДЦ «ТЕЗІС» НТУУ «КПІ» механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM» LTI 20/20 відповідає вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні.
Зважаючи, що згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - TruCAM LTI 20/20 № ТС ТС000670, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінювати, як беззастережний доказ по справі.
Отже, застосування відповідачем приладу TruCAM LTI 20/20» №ТС000750 для вимірювання швидкості руху транспортного засобу є правомірним.
Відповідно ґрунтовними є висновки суду першої інстанції, що, за технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості «TruCAM LTI 20/20» №ТС000750 спроможний здійснювати вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі з необхідною точністю та неможливістю втручання в його результати, а тому його дані можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.
Стосовно посилань позивача, про наявність процесуальних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає, що з відеозаписів, наявних в матеріалів справи (а.с. 44) вбачається, що позивач не здійснив жодних дій, які б вказували на бажання реалізації вищезазначених прав. При цьому позивач не був необмежений у праві звернутися до інспекторів патрульної поліції у допомозі щодо подання клопотання та не був позбавлений права звернутися на гарячу лінію центру правової допомоги.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова серії ЕНА №1425368 від 12.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 324,00 грн. винесена відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.
Щодо доводів апелянта про те , що надані до суду фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку 3.29. 3.31 та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, а також,  що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70») колегія суддів зазначає , що жодними нормами КУпАП та Закону № 580-VIII, у тому числі, ч.1 ст.40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.
Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-, відео-фіксування порушень ПДР» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків, що свідчить про безпідставність посилань апелянта про протиправність спірної постанови у зв`язку з відсутністю доказів наявності на місці фіксації перевищення швидкості дорожнього знаку  5.70.
Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у водія транспортного засобу обов`язку дотримуватися запровадженого ПДР України швидкісного режиму.
Щодо доводів позивача про   порушення поліцейським процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи містять відеозапис, на якому зафіксовано факт вчинення правопорушення позивачем.
Також з вищевказаного відео видно, що інспектором поліції роз`яснено позивачу його права, визначені Конституцією України та КУпАП.
Колегія суддів вважає, що надані представником відповідача відеозаписи є належним та допустимим доказом, у розумінні положень ст. 251 КУпАП.
Також колегія суддів зазначає, що позивачу було повідомлено суть скоєного правопорушення, про розгляд щодо нього справи про адміністративне правопорушення та роз`яснення прав, передбачених статтею 268 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2024 року у справі № 473/925/24 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк