Справа № 165/2303/22 	Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/461/24  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 червня 2024 року                                                 місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Киці С. І., 
суддів Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар Трикош Н. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна (автомобіля) з чужого володіння, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 червня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 01 вересня 2022 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про витребування автомобіля з чужого володіння. Позов обґрунтований тим, що між сторонами укладено договір щодо проведення ремонтно-зварювальних робіт автомобіля марки Volkswagen Crafter, 2006 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 Автомобіль передано відповідачу, кошти оплачено, про що складено розписку. Після зварювальних робіт відповідач продовжує утримувати в себе автомобіль без достатніх правових підстав упродовж близько двох років. За наслідками звернення до правоохоронних органів у вересні 2021 року та липні 2022 року рекомендовано звертатися до суду у зв`язку із тим, що правовідносини мають цивільно-правовий характер. Відповідач відмовляється добровільно повернути автомобіль. Просив витребувати з володіння ОСОБА_2 безпідставно набуте майно – автомобіль Volkswagen Crafter, 2006 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , та зобов`язати повернути автомобіль ОСОБА_1 Volkswagen Crafter, 2006 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 .
Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 07 червня 2023 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 автомобіль марки Volkswagen Crafter, 2006 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , та зобов`язано повернути його законному власнику ОСОБА_1 . Стягнуто зі ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору та 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 20 березня 2024 року подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, вважає його невмотивованим і незаконним. Вказує, що судом не узято до уваги ту обставину, що для ремонту автомобіля він за власні кошти придбавав необхідні запчастини, розхідні матеріали, інструменти, які використовував. Послуги, які він надавав, повністю не оплачені. Умови проведення ремонту узгоджувалися з позивачем, він давав згоду на придбання запчастин і матеріалів, обіцяв відшкодувати їх вартість після ремонту. Транспортний засіб позивач передав йому добровільно. Заборгованість позивача у розмірі 4000 доларів США не спростована належними та допустимими доказами. Вважає, що правомірно утримує автомобіль в себе до оплати позивачем матеріалів і послуг. Просив рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 червня 2023 року скасувати і направити справу на розгляд іншого суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивач ОСОБА_3 зазначила, що скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Вказала, що між сторонами укладено договір лише для проведення зварювальних робіт. Придбання запчастин чи розхідних матеріалів, порядок складання кошторису, погодження кошторису при проведенні робіт не обумовлювалося. Приєднане відповідачем фото (скріншот) вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки це є втручанням в особисте листування представника позивача, згоди на розголошення такого листування вона не надавала, що є порушенням її особистих прав. Просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції – без змін.
В судове засідання сторони не з”явилися, хоча належним чином були повідомленні про дату, час і місце розгляду справи.
17 червня 2024 року від адвоката Шостака В. В. надійшло повідомлення про розірвання з відповідачем ОСОБА_2 договору про надання правничої допомоги.
До Волинського апеляційного суду 19 червня 2024 року надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду апеляційної скарги. Заява обґрунтована тим, що 19 червня 2024 року між ним та відповідачем у цій справі ОСОБА_2 укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 01-19/06/24 на здійснення представництва інтересів останнього у Волинському апеляційному суді в справі № 165/2303/22. У зв`язку із цим у нього виникає необхідність детального ознайомлення з матеріалами справи, напрацювання стратегії і тактики захисту прав та законних інтересів відповідача. Просив відкласти судовий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 червня 2023 року в цій справі відкласти.
Представник відповідача ОСОБА_5 19 червня 2024 року подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю у розгляді кримінальних справ (№ 165/207/23 та № 165/229/24).
Від представника позивача ОСОБА_3 20 червня 2024 року надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
При вирішенні клопотань представників відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів виходить з такого.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України). Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. 
Колегією суддів встановлено, що участь відповідача ОСОБА_2  та його представника ОСОБА_5  в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції об 11 год 00 хв 20 червня 2024 року забезпечувалась проведенням відеоконференцзв`язку з Нововолинським міським судом Волинської області на підставі ухвали Волинського апеляційного суду від 17 червня 2024 року, постановленої за клопотанням самого представника відповідача  ОСОБА_5  від 14 червня 2024 року. Натомість, ні відповідач  ОСОБА_2 , а ні його представник  ОСОБА_5  забезпеченою апеляційним судом можливістю участі в розгляді цієї справи в режимі відеоконференцзв`язку не скористалися. Участь представника  ОСОБА_5  в інших судових засіданнях, які призначені на  10 год 00 хв та 11 год 30 хв 20 червня 2024 року у Нововолинсьому міському суді Волинської області у справах № 165/207/23 та № 165/229/24, не перешкоджала її явці в судове засідання апеляційної інстанції на 11 год 00 хв в режимі відеоконференцзв`язку з Нововолинським міським судом Волинської області. Справа в суді апеляційної інстанції призначена 06 червня 2024 року і про розгляд справи в апеляційному суді представнику відповідача було відомо завчасно (про що свідчить її звернення до апеляційного суду з клопотанням від 17 червня 2024 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції), вона могла повідомити про зайнятість у іншому процесі. Колегія суддів також враховує ту обставину, що договір про надання правової допомоги між адвокатом Герасимчук Л. Р. та ОСОБА_2  укладений раніше (04 червня 2024 року) ніж договір про надання правової допомоги, який укладений між адвокатом Шостаком В. В. та ОСОБА_2  (05 червня 2024 року). Таким чином, розірвання 11 червня 2024 року договору між адвокатом Шостаком В. В. та ОСОБА_2 , з урахуванням ознайомлення адвоката Герсимчук А. О. з матеріалами справи в приміщенні апеляційного суду 10 червня 2024 року, не впливає на можливість її участі в судовому засіданні 20 червня 2024 року. Згідно ордеру про надання правничої допомоги від 19 червня 2024 року, договір про надання правової допомоги між адвокатом Бондарчуком С. Ф. та ОСОБА_2  укладений 19 червня 2024 року. Цього адвокату Бондарчуку С. Ф. надано доступ до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС, що підтверджується повідомленням № 49645 від 19 червня 2024 року. Доказів поважності неявки в судове засідання 20 червня 2024 року відповідача ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (14 червня 2024 року), матеріали справи не містять.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів ухвалила визнати неявку відповідача та його представників в судове засідання апеляційної інстанції без поважних причин, відмовити у клопотаннях представників відповідача про відкладення розгляду справи, задоволити клопотання позивача та його представника про розгляд справи у їх відсутності, проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, їх представників, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги. 
Колегією суддів установлено, що власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN Crafter», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1 . 
Позивач ОСОБА_1 особисто передав автомобіль відповідачу ОСОБА_2 з метою проведення останнім ремонтно-зварювальних робіт. Згідно з розпискою відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 до 10 квітня 2022 року дві тисячі доларів США за частково виконані зварювальні роботи, 10 квітня 2022 року - ще 500 доларів США.
ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області від 02 вересня 2021 року та від 08 липня 2022 року на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки не встановлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відомості за фактом вчинення кримінального злочину чи проступку не вносились до ЄРДР, а з метою врегулювання цивільно-правових відносин, що виникли між сторонами, рекомендовано звернутися до суду.
Позивач звернувся в суд з позовом в порядку ст.. 387 ЦК України і суд застосував саме цю норму закону для вирішення спору, та ст. 1212 ЦК України. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив права позивача на володіння, користування та розпорядження рухомим майном, що перебуває у його приватній власності і з метою захисту прав позивача витребовує у недобросовісного володільця Свистуна спірний автомобіль та зобов`язує повернути його законному власнику.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком. 
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. 
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц вказано, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.
Як встановлено колегією суддів, позивач ОСОБА_1 добровільно передав для ремонтних робіт відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб «VOLKSWAGEN Crafter». Така обставина стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, підтверджується розпискою від 10 квітня 2022 року. У розписці про отримання грошей від 10 квітня 2022 року не міститься жодної регламентації щодо вартості тих робіт, на виконання яких відповідачу ОСОБА_2 було передано автомобіль, хоч і зазначено, що позивачу надаються відповідачем послуги зі зварювання. До суду ні тарифів, а ні умов надання таких послуг відповідачем надано не було. Відсутнє і зазначення строку виконання ремонтних робіт.
Відповідач ОСОБА_2  у своїх письмових поясненнях, що знаходяться в матеріалах ІТС ІПНП №4194 від 04 липня 2022 року, які були надані на вимогу суду, підтвердив передачу йому автомобіля власником ОСОБА_1  для проведення ремонту. У даному випадку передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника поза його волею в розумінні положень п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України.
Колегія суддів встановила, що між сторонами існують договірні правовідносини на предмет проведення ремонтних робіт автомобіля позивача відповідачем, тому застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.
Скрін-шот повідомлення, наданого відповідачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки він не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки з такого документу неможливо встановити адресата та адресанта електронного листування, технічний пристрій (та належність його будь-якій особі), з якого здійснено такий скрін-шот, він не містить вказівки на майно, яке є предметом віндикаційного позову, тощо.
Позивач добровільно передав відповідачу транспортний засіб, на підставі усної домовленості між ними для виконання відповідачем ремонтно-зварювальних робіт, добровільно сплачував йому грошові кошти. При цьому, сторони не обумовили конкретні строки виконання ремонту транспортного засобу та загальну вартість ремонтних робіт. Спірне майно вибуло з власності позивача ОСОБА_1 з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає.
У позовній заяві позивач посилається і на ст. 1212 ЦК України, яка також не може бути застосована до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки апеляційний суд установив договірний характер спірних правовідносин.
З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправність дій відповідача, а також те, що транспортний засіб вибув із володіння позивача поза його волею. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При вирішенні даної справи колегія суддів застосовує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2024 року в справі № 178/1138/22 в аналогічній справі.
Зважаючи на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, відмовою у задоволенні позову, судові витрати позивача залишаються за ним, а судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 1488,60 грн підлягає стягненню з позивача в користь відповідача.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 07 червня 2023 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна (автомобіля) з чужого володіння відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 к. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 26 червня 2024 року.

Головуючий - суддя

Судді