ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/194/24  Номер провадження 33/814/690/24	Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Машівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою судді Машівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 17000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави. 
Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 07.05.2024 о 19:25 год по вул. Короленка, 5, в с-щі Машівка Полтавського (Машівського) району Полтавської області, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2110, НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу, в якій просив постанову Машівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року - скасувати, а провадження по справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з результатами освідування та з рішенням суду ОСОБА_1 не згоден, вважає, що вони є не законними.
На підтвердження своєї позиції посилається на те, що ні протокол, ні відеозапис, як окремо так і в сукупності не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зазначає, що відеозапис доданий до протоколу про адміністративне правопорушення не є єдиним від початку до кінця. Відеозапис не містить даних які б підтверджували зупинку ТЗ, а відповідно керування ним, про що зазначено у протоколі, як і не підтверджується жодним іншим доказом.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07.03.2024 о 19:25 год по вул. Короленка, 5, в с-щі Машівка Полтавського (Машівського) району Полтавської області, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2110, НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що дане правопорушення підтверджується: -протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №296217, яким встановлений факт вчинення правопорушення (а.с. 2); направленням на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану сп`яніння (а.с. 4); висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 07.03.2024, відповідно до якого 07.03.2024 о 19:38 год ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 3);рапортом працівника поліції про виявлений факт (а.с. 7); відеозаписом з місця пригоди, на якому зафіксована зазначена в протоколі подія, при цьому ОСОБА_1 підтвердив, що вживав пиво (а.с. 8).
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою  Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. 
Відповідно до положень п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Як вбачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав зазначену вимогу ПДР України.
Доводи апелянта про те, відеозапис не містить даних які б підтверджували зупинку ТЗ, а відповідно керування ОСОБА_1 , суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.
Із відеозапису долученого до матеріалів справи вбачається, факт керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 2110, НОМЕР_1 , в подальшому працівниками поліції був зупинений даний т/з(хронологічний відрізок 19:24:31 - далі триває).
Щодо інших доводів апеляційної скарги, а саме на підтвердження своєї позиції посилається на те, що ні протокол, ні відеозапис, як окремо так і в сукупності не містять доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд відхиляє данні доводи, так як із долученого відеозапису вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб ВАЗ 2110, НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , в останнього працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння та роз`яснено порядок такого проходження та наслідки відмови, на, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд. 
Результат огляду на стан алкогольного сп`яніння склав - 1.07 проміле.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, суд не бере до уваги, так як матеріали справи місять докази, які підтверджують вину ОСОБА_1 , а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №296217, в якому зазначається, що з порушенням ОСОБА_1 згоден, випив 1 бокал пива (а.с. 2); направленням на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану сп`яніння, де результат огляду склав - 1.07 проміле (а.с. 4); висновком щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння від 07.03.2024, відповідно до якого 07.03.2024 о 19:38 год ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.3), та іншими доказами по справі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З огляду  на встановлені  обставини справи, надані  на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції  вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність  належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності,  апеляційний суд  вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову судді Машівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду                                                 Г.Л. Карпушин