ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2170/24 Справа № 242/7413/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:  Агєєва О.В., Бондар Я.М.
за участю секретаря  Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №242/7413/19 за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 01 грудня 2023 року,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суд з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що 21 червня 2023 року Селидівським міським судом Донецької області у справі № 242/7413/19 ухвалено рішення, яким частково задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, що становить заборгованість за тілом кредиту за період з січня 2017 року по грудень 2019 року включно в розмірі 162 192 гривень, а також стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1 214,41 гривень з кожного з відповідачів. ОСОБА_1 , в установлений законом строк, подала апеляційну скаргу на вказане судове рішення до Дніпровського апеляційного суду. Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 липня 2023 року з суду першої інстанції було витребувано цивільну справу № 242/7413/19, а ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 вересня 2023 року було відкрито апеляційне провадження у вказаній справі. 
Однак, 27 липня 2023 року, на виконання рішення у справі № 242/7413/19, було видано виконавчий лист, тобто виконавчий лист було видано до набрання рішенням законної сили, отже помилково. 
Внаслідок помилково виданого виконавчого листа приватним виконавцем були розпочаті виконавчі дії, накладено арешт на розрахункові рахунки. У тому числі на зарплатний рахунок, що є єдиним джерелом прибутку для заявника, її батьків пенсіонерів та її малолітньої дитини.
На підставі наведеного заявник просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Селидівського міського суду Донецької області від 27 липня 2023 року у справі № 242/7413/19, виданий на примусове виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2023 року у справі № 242/7413/19.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01 грудня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виконавчий лист у справі № 242/7413/19, виданий на примусове виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2023 року у справі № 242/7413/19, був виданий після строків, встановлених на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки суд першої інстанції був обізнаний про подання відповідачем ОСОБА_1 апеляційної скарги на вказане рішення, так як 26 липня 2023 року суд апеляційної інстанції своєю ухвалою витребував цивільну справу № 242/7413/19 з суду першої інстанції, а виконавчий лист був виданий 27 липня 2023 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2023 року частково задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором з січня 2017 року по грудень 2019 року включно в розмірі 162 192 гривень, що становить заборгованість за тілом кредиту, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 214, 41 гривень, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 214, 41 гривень.
27 липня 2023 року на виконання вище зазначеного рішення було видано виконавчий лист.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року, яка надійшла на адресу Селидівського міського суду Донецької області 31 липня 2023 року, було витребувано з Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2023 року залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2023 року у справі № 242/7413/19 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, а з матеріалів справи не вбачається, що боржником були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень частини 2 статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Окрім того, за своїм змістом частина 2 статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
З матеріалів справи вбачається, що Селидівським міським судом Донецької області 21 червня 2023 року було ухвалено рішення у справі 242/7413/19, яке було відправлено до ЄДРСР 21 червня 2023 року, тому строк на апеляційне оскарження закінчився 24 липня 2023 року, виконавчий лист у справі було видано 27 липня 2023 року, доказів того, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2023 року про витребування з Селидівського міського суду Донецької області справи № 242/7413/19, надійшла на адресу саме 26 липня 2023 року в день її постановлення, матеріали справи не містять.
Отже, оскільки матеріали справи не місять доказів того, що на час видачі виконавчого листа у суду першої інстанції були відомості щодо подання апеляційної скарги, виконавчий лист було видано після строків, встановлених на апеляційне оскарження, тому на час видачі виконавчого листа не було підстав вважати, що виконавчий лист було видано помилково.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, заявником при зверненні до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не доведено, що нею було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого її обов`язок припинився, або її обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.
У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.
На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, зазначеним у заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів, а також доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Селидівського міського суду Донецької області від 01 грудня 2023 року залишенню без змін.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 01 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 24 квітня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста