ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

   Головуючий суддя у першій інстанції: Мірінович У.А.

22 травня 2024 року	Львів	Справа № 500/8223/23 пров. № А/857/7846/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року   у справі №500/8223/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ :
25.12.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії щодо відмови, оформленої листом від 22.12.2023р. №23193/6/19-00-12-02-03, у наданні відповіді на адвокатський запит адвоката від 18.12.2023р., що вручений 20.12.2023р.;
- зобов`язати надати інформацію, запитувану в адвокатському запиті від 18.12.2023р.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.02.2024р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29.02.2024р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР №00004, яке видане 26.08.2016р. на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області від 02.08.2013р. №7.
ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 11.04.2023р. та ордера на надання правничої допомоги серії ВР №1066293 від 18.12.2023р. надає правову допомогу ОСОБА_2 
18.12.2023р.   ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДПС у Тернопільській області із адвокатським запитом, який зареєстровано за вх. №44869/6 від 20.12.2023р., у якому покликаючись на здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 , просила надати інформацію, а саме: 
- інформацію про дохід за 2023 рік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 5 зворот).
22.12.2023р. Головне управління ДПС у Тернопільській у Тернопільській області листом №23193/6/19-00-12-02-03 “Про розгляд запиту” роз`яснив позивачу, що інформація про дохід фізичної інформації міститься у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податку. Однак, спосіб, строки та порядок отримання інформації з такого Державного реєстру є спеціально врегульованим, та передбачає, зокрема, що звернення за такою інформацією здійснюється шляхом подання заяви за формою №10ДР, яка встановлена Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017р. який зареєстровано у Міністерстві юстиції України, а саме: додатком 14. 
Одночасно, податковий орган роз`яснив, що з такою формою заяви особа звертається або особисто або через представника та подає документ, що посвідчує особу, а представник додає до заяви за формою №10ДР довіреність, засвідчену в нотаріальному порядку, на отримання відомостей з Державного реєстру, документ, що посвідчує особу такого представника, та ксерокопію (з чітким зображенням) документа, що посвідчує особу довірителя. При цьому, оригінали документів після прийняття заяви форми №10ДР повертаються, копії залишаються у контролюючому органі та зберігаються разом із зазначеною заявою.
Крім того, суб`єкт владних повноважень роз`яснив адвокату, що отримання паперової довідки про отримані доходи, фізичній особі необхідно звертатись особисто або через представника до органу ДПС та подати заяву за формою №10ДР. 
Крім того роз`яснено, що за наявності електронного цифрового підпису, фізична особа може отримати запитувану інформацію, сформувавши запит через електронний кабінет платника податків (https://cabinet.tax.gov.ua). Також, наголошено, що дії податкового органу не є перешкоджанням у здійсненні функціональних обов`язків, а мають на меті привести взаємовідносини в межі діючого законодавства.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про доступ до публічної інформації» 13.01.2011р. № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), «Про інформацію» від 02.10.1992р. № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII), «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).
ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст.ст. 2, 3, 5, 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.
Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Забороняється вилучення і знищення друкованих видань, експонатів, інформаційних банків, документів з архівних, бібліотечних, музейних фондів, крім встановлених законом випадків або на підставі рішення суду.
Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.
У ст.ст. 1, 4, 15, 22, 24 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
ст.2-ст.4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:
1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;
2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;
3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
В ст.1, п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» видно, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно ч.1- ч.3 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Із змісту ч.1 ст.20 Закону «Про доступ до публічної інформації» видно, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
В п.1 ч.1 ст.20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” №5076-VI від 05.07.2012р. (далі – Закон №5076-VI)  видно, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
п.1 ч.1 ст.23 Закону України  “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” передбачено, що професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема, забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи у відносинах з адвокатами зобов`язані дотримуватися вимог Конституції України та законів України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, практики Європейського суду з прав людини.
ч.1 ст.24 Закону України  “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” визначено, що адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Отже, адвокат в процесі здійснення адвокатської діяльності має право звернутися до суб`єкта владних повноважень з адвокатським запитом про надання інформації.
ч.ч.2,3 ст. 24 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
Аналіз наведених вище правових норм дають підстави для висновків, що суб`єкти владних повноважень, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
В ст.1 Закону України “Про доступ до публічної інформації” №2939-VI від 13.01.2011 (далі – Закон №2939-VI) визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
ч.1 ст.7 Закону України “Про доступ до публічної інформації” визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
ст.10 Закону України "Про інформацію" передбачено, що за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація;
правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; критична технологічна інформація; інші види інформації.
ст.16 Закону України "Про інформацію" встановлює, що податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.
ч.1 ст.21 Закону України "Про інформацію", визначає, що інформація з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Так, зі змісту адвокатського запиту видно, що позивач просила Головне управління ДПС у Тернопільській області надати інформацію про дохід ОСОБА_2 за 2023 рік.
В п.70.1. ст.70 Податкового кодексу України,  видно, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).
п.70.3. ст.70 Податкового кодексу України встановлено, що до інформаційної бази Державного реєстру включаються такі дані про фізичних осіб:
джерела отримання доходів;
об`єкти оподаткування;
сума нарахованих та/або отриманих доходів;
сума нарахованих та/або сплачених податків;
інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків;
унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі на підставі даних розпорядника такого реєстру, наданих у порядку інформаційної взаємодії відповідно до законодавства.
Слід зазначити, що правовий режим відомостей із вказаного Державного реєстру встановлено п.70.15. ст.70 Податкового кодексу України.
Так, зокрема, відомості з Державного реєстру:
-використовуються контролюючими органами виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України (п.п. 70.15.1.);
-є інформацією з обмеженим доступом, крім відомостей про взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (п.п. 70.15.2.);
-передаються до Єдиного державного демографічного реєстру для проведення верифікації даних про фізичних осіб відповідно до ч.4 та ч.7 ст.34 Закону України “Про публічні електронні реєстри” в обсягах та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України (підпункт 70.15.3.)
На виконання вимог ст.70 Податкового кодексу України, розроблено Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України №822 від 29.09.2017р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції 25.10.2017р.  №1306/31174, (в редакції змін згідно з наказом від 09.06.2023р. №305, який зареєстровано у Міністерстві юстиції 26.06.2023р.  №1058/40114, далі – Положення №822)
Положення №822 містить розділ V “Відомості з Державного реєстру” у п.1 якого вказано, що до Державного реєстру включаються:
1) інформація з Облікових карток, Повідомлень, Заяв про внесення змін;
2) дані про фізичних осіб, а саме: джерела отримання доходів; об`єкти оподаткування; сума нарахованого та/або виплаченого доходу; сума нарахованого та/або перерахованого податку; сума нарахованого та/або перерахованого військового збору; інформація про податкову знижку та податкові пільги платника податків; унікальний номер запису в Реєстрі на підставі даних розпорядника такого реєстру, наданих у порядку інформаційної взаємодії відповідно до законодавства; відомості про фізичних осіб, які померли (для закриття реєстраційних номерів облікових карток платників податків);
3) відомості про державну реєстрацію, реєстрацію і взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: дати, номери записів, свідоцтв та інших документів, а також підстави державної реєстрації, реєстрації та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані; інформація про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік змін у даних про особу, заміну чи продовження дії довідок про взяття на облік; місце провадження діяльності, телефони та інша додаткова інформація для зв`язку з фізичною особою - підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність; види діяльності; громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства, - для іноземців; системи оподаткування із зазначенням періодів її дії.
Також, у п.2 розділу V Положення №822 визначено, що відомості з Державного реєстру використовуються контролюючими органами виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України та є інформацією з обмеженим доступом, крім відомостей про взяття на облік фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
У п.3 розділу V Положення №822 зазначено, що інформація, що збирається, використовується, формується контролюючими органами у зв`язку з реєстрацією і обліком фізичних осіб, вноситься до Державного реєстру та використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.
Слід зазначити, що Розділ V Положення №822 доповнено новим пунктом згідно Наказом Міністерства фінансів № 305 від 09.06.2023р., а саме п.4, який передбачає, що інформація про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору накопичується у Державному реєстрі відповідно до поданих податковими агентами податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску згідно ст.51 глави 2, п.п.70.16.1 п.70.16 ст.70 глави 6 розділу II Податкового кодексу України.
Також, у Положенні №822 міститься розділ Х “Порядок отримання відомостей з Державного реєстру”, який встановлює правовий режим доступу до відомостей, з вказаного державного реєстру, в тому числі інформації про доходи фізичних осіб. 
В п.2 розділу Х Положення №822 дано визначення згідно якого, відомості з Державного реєстру є документом, який безоплатно надається контролюючим органом за зверненням фізичної особи (представника) щодо отримання відомостей про себе з Державного реєстру та свідчить про наявність або відсутність відомостей про таку особу в Державному реєстрі.
Одночасно, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що згідно абз.1 п.4 розділу X Положення №822, в який внесено зміни наказом Міністерства фінансів №305 від 09.06.2023р., для отримання відомостей про себе з Державного реєстру фізична особа звертається особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання) або до будь-якого контролюючого органу подає документ, що посвідчує особу, та заяву за формою № 10ДР (додаток 14). 
При цьому, колегія суддів зазначає, що до встановленої заяви на отримання таких відомостей – передбачено перелік додатків на випадок звернення для отримання таких відомостей – через представника, а саме: представник додає до заяви за формою № 10ДР довіреність, засвідчену в нотаріальному порядку, на отримання відомостей з Державного реєстру, документ, що посвідчує особу такого представника, та ксерокопію (з чітким зображенням) документа, що посвідчує особу довірителя (абз.1 п.4 розділу X Положення №822). Оригінали документів після прийняття Заяви за формою № 10ДР повертаються, копії залишаються у контролюючому органі та зберігаються разом із зазначеною заявою (абз.2 п.4 розділу X Положення №822).
Слід зазначити, що з врахуванням поданої заяви за формою №10 ДР та додатків до неї, контролюючий орган здійснює пошук у Державному реєстрі за такою сукупністю відомостей: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць та рік народження, місце народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають право здійснювати будь-які платежі за серією (за наявності) та номером паспорта) (п.3 розділу X Положення №822).
Отже, п.5 розділу X Положення №822 встановлено обов`язок податкового органу (не право) відмовити у прийнятті заяви та/або наданні відомостей з Державного реєстру у разі відсутності у запитувача законних підстав на отримання запитуваної інформації або у разі, якщо в заяві не вказані обов`язкові реквізити, вона не підписана, не містить дати, подані документи не відповідають пункту 4 цього розділу чи не підтверджують права заявника щодо представництва фізичної особи для отримання відомостей про неї з Державного реєстру.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те,  що інформація про доходи фізичної особи чітко визначено законом як інформація з обмеженим доступом. 
При цьому, для роботи із такою інформацією розроблено відповідне спеціальне правове регулювання, зокрема і в частині щодо права на доступ до такої інформації з обмеженим доступом (особисто чи через представника) в частині щодо способу звернення за такою інформацією з обмеженим доступом (за затвердженою формою заяви, в якій вказують необхідні відомості та до якої додається визначений перелік додатків).
Таким чином, звернення на отримання такої інформації не може відбуватись у довільній (на вибір запитувача) формі, як і відомості які надаються на такий запит – також надаються у передбаченому законом вигляді, а саме: у вигляді Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, які затверджено додатком 15 до Положення №822 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 09.06.2023р. №305.
Слід зазначити, що кожен факт надання таких відомостей запитувачам фіксується шляхом внесення відповідного запису в журналі надання відомостей за формою, наведеною в додатку 16 до Положення №822.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , надаючи правову допомогу фізичній особі ОСОБА_2 , - звернулась до розпорядника про отримання інформації з обмеженим доступом у непередбачений законом спосіб, без дотримання встановленої для представників фізичних осіб, форми звернення за такою інформацією, що як наслідок унеможливило надання такої інформації у передбачений законом спосіб.
Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта,  що позивач, набувши статус адвоката та здійснюючи свою адвокатську діяльність має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Водночас, в межах спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно зазначено, що будь-яких сумнівів щодо представницької діяльності позивача щодо її клієнта – в податкового органу не виникло. Як і не вказано про неможливість отримання позивачем (як представником) запитуваних відомостей для такого клієнта. Однак, суб`єктом владних повноважень, як розпорядником такої інформації - вказано на специфіку запитуваної інформації (з обмеженим доступом) та правовий режим її отримання, що відповідає вимогам закону. 
Разом з тим, податковий орган роз`яснив можливість отримання необхідної інформації через електронний кабінет платника податків за посиланням https://cabinet.tax.gov.ua, а тому такі дії податкового органу, є правомірними та такими, що вчинено у відповідності до встановлених вимог.
Суд наголошує, що реалізація права особи на доступ до інформації не вичерпується самим фактом наявності такого права, а передбачає також і необхідність дотримання способу на доступ до такої інформації та (як наслідок) можливість подальшого використання інформації, яку отримано у встановленому порядку.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Головне управління ДПС у Тернопільській області, як суб`єкт владних повноважень не допустив протиправних дій щодо відмови, оформленої листом від 22.12.2023р. №23193/6/19-00-12-02-03, у наданні відповіді на адвокатський запит адвоката від 18.12.2023р. Тобто, відповідь на запит на інформацію належним чином опрацьована та надана у встановлений законом строки та відповідно роз`яснено порядок щодо отримання інформації з обмеженим доступом.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головне управління ДПС у Тернопільській області діяв у спосіб визначений законом та Конституцією України.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року   у справі № 500/8223/23- без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 22.05.2024р.