ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                               
 
29 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 495/7626/18 
 
провадження № 61-16220св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -перший заступник керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області, 
відповідачі: Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , Головне територіальне управління юстиції в Одеській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2021 року у складі судді Шевчук Ю. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д.,                Дришлюка А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області подав до суду позов до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.
 
Позовна заява мотивована тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою виявлено схему земельних оборудок на території смт Затока                            м. Білгород-Дністровського, пов`язану із виведенням земель комунальної власності територіальної громади Затоківської селищної ради на користь приватних осіб.
Встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Вояж-Сі» та Затоківською селищною радою 30 червня 2011 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,2 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва бази відпочинку терміном на 5 років.
На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 24 квітня 2015 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0402 га (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331) для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 із земель наданих раніше у користування                       ТОВ «Вояж-Сі».
Рішенням Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 3023                          ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0402 га (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331) для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно з рішенням                                        від 24 вересня 2015 за №24733904 зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0402 га на АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 вересня 2015 року № 44488809.
Прокурор вважав, що ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог земельного законодавства, а саме земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 ЗК України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт Затока та за відсутності детального плану території, у зв`язку із чим рішення Затоківської селищної ради підлягає визнанню судом незаконним, а свідоцтво про право власності недійсним.
 
Ураховуючи наведене, заступник керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області просив суд: 
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно                                  від 24 вересня 2015 року № 44488809 щодо земельної ділянки площею 0,0402 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331).
- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24 вересня 2015 року № 24733904, на підставі якого за ОСОБА_1 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0402 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331).
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                                від 13 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії Затоківської селищної ради були правомірними у частині розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом її надання у власність ОСОБА_1 , яка отримала право власності на земельну ділянку відповідно до земельного законодавства.
Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного у позові факту виявлення схем земельних оборудок на території смт Затока, не надано доказів порушення оскаржуваним рішенням прав інших власників та (або) користувачів земельних ділянок, не надано доказів протиправних дій сторін у справі щодо передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_1 .
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор не надав суду доказів наявності виключного випадку для подання позову прокурором, не обґрунтував представництво прокурором інтересів держави у цій справі, а тому вимоги прокурора необґрунтовані, що є окремою підставою для відмови в позові.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                                від 13 грудня 2021 року змінено у мотивувальній частині та залишено без змін його резолютивну частину.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що місцевий суд правильно відмовив прокурору в задоволенні позову, проте навів помилкові обґрунтування такої відмови.
Апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові з підстав необґрунтованості та недоведеності прокурором представництва інтересів держави, безпідставності незазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої від імені держави подано позов. Органи Держгеокадастру, які суд помилково відніс до можливих позивачів, не були наділені повноваженнями щодо повернення земельних ділянок шляхом скасування рішень про передачу цих земельних ділянок у власність, скасування свідоцтв про право власності тощо.
Апеляційний суд дійшов висновку, що прокурор обрав неналежний спосіб захисту, а саме вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, які є неефективними. Належним способом захисту є витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України, а належним відповідачем - особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду, висловленої у відповідних судових рішеннях.
Крім того, суд дійшов висновку, що прийняття Затоківською селищною радою рішення від 05 червня 2015 року № 3023, яким передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку кадастровий номер 5110300000:02:001:0331 для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , відповідало документації із землеустрою. Спірна земельна ділянка, яка попередньо надавалась в оренду               ТОВ «Вояж-Сі», а в подальшому була передана ОСОБА_1 , відноситься до категорії земель рекреаційного призначення (цільове призначення спочатку для розміщення бази відпочинку, а потім - для індивідуального дачного відпочинку). Зміна цільового призначення земельних ділянок із зміною коду Класифікації видів цільового призначення земель здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок погодженими та затвердженими в установленому порядку. Отже, за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони, така зміна не потребує розробки Проекту землеустрою та здійснюється за заявою землекористувача, проте має відбуватись з урахуванням містобудівної документації із землеустрою. Тому, процедура переходу земельної ділянки площею 0,0402 га (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331) у власність ОСОБА_1 є законною та правомірною, а рішення Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 3023 таким, що прийняте відповідно до норм земельного законодавства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2023 року до Верховного Суду,                                           заступник керівника Одеської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга прокурора мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, не дослідили всі необхідні для правильного вирішення справи докази, надавши неправильну правову оцінку обставинам справи.
Вказує, що апеляційним судом помилково було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду щодо способу захисту, передбаченого статтею 388 ЦК України. 
Вважає, що прокурором обрано правильний та ефективний спосіб захисту прав держави, оскільки наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі, як було встановлено з обставин цієї справи, унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача, при цьому прокурор не є власником землі, а спірна земельна ділянка не вибувала із володіння Затоківської селищної ради.Посилається на відповідну практику Верховного Суду.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У січні 2024 року Головне територіальне управління юстиції в Одеській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити оскаржувані судові рішення в частині, що стосується управління - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у складі колегії суддів:               Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Краснощокова Є. В., відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
16 січня 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2024 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_2 справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Між ТОВ «Вояж-Сі» та Затоківською селищною радою 30 червня 2011 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,2 га (кадастровий номер 5110300000:02:001:0268), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , терміном на 5 років, для будівництва бази відпочинку.
 
Згідно з договором про розірвання договору оренди від 08 жовтня 2013 року, укладеного між Затоківською селищною радою та ТОВ «Вояж-Сі», договір оренди розірвано за взаємною згодою і домовленістю сторін. Орендарем за актом прийому-передачі передано орендодавцю об`єкт оренди - земельну ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , категорія земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:001:0268, загальною площею 1,2000 га, державну реєстрацію земельної ділянки проведено 05 липня 2011 року Відділом Держкомзему                                       у м. Білгород-Дністровський Одеської області, номер запису про право власності: 1938407 від 20 липня 2013 року, індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності: 729072. Договір про розірвання договору оренди посвідчений нотаріусом Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л. С. 08 жовтня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 1407.
 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2014 року у справі № 815/4904/14 позов прокурора задоволено; визнано протиправними та скасовано рішення Затоківської селищної ради від 17 квітня 2014 року №1933 «Про надання дозволу ТОВ «Вояж-Сі» на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою при поділі земельних ділянок»; визнано протиправним та скасовано рішення Затоківської селищної ради від 20 червня 2014 року № 1967 «Щодо затвердження технічної документації з землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для будівництва та обслуговування б/в «Вояж-Сі» за адресою: АДРЕСА_1 ».
 
На підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки площею 1,2 га кадастровий номер 5110300000:02:001:0268, яка раніше перебувала у користуванні ТОВ «Вояж-Сі» на підставі договору оренди від 30 червня 2011 року, було сформовано 18 земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, в тому числі й земельна ділянка кадастровий номер 5110300000:02:001:0331, які передано громадянам у власність для індивідуального дачного будівництва.
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру, земельна ділянка (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331) за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: Е.07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; категорія земель: землі рекреаційного призначення; вид використання земельної ділянки: для будівництва бази відпочинку.
 
Рішенням Затоківської селищної ради від 05 червня 2015 року № 3023                                 ОСОБА_1 , передано у власність земельну ділянку площею 0,0402 га (кадастровий номер 5110300000:02:001:0331) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
 
У подальшому державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно з рішенням                                     від 24 вересня 2015 № 24733904 зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0402 га по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 24 вересня 2015 року № 44488809.
 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 26 грудня 2017 року земельна ділянка кадастровий номер 5110300000:02:001:0331 має наступну характеристику: реєстраційний номер 733821651103; площа: 0,0402 га; дата державної реєстрації земельної ділянки:                         24 квітня 2015 року; орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ Держкомзему у Білгород-Дністровському районі Одеської області; цільове призначення: для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; адреса: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 44488809, виданий 24 вересня 2015 року, видавник: реєстраційна служба Южненського міського управління юстиції в Одеській області.
 
Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 247339049 від 24 вересня 2015 року, ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області. Форма власності: приватна; розмір частки: 1/1; власник: ОСОБА_1 .
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18, від 18 травня 2020 року у справі № 381/3165/17, від 22 травня 2019 року у справі № 366/2648/16-ц, від 07 квітня 2021 року у справі № 912/2518/19, від 17 червня 2020 року у справі № 395/746/17, від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 365/65/16-ц, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1220/17, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 495/10983/17, від 08 грудня 2021 року у справі № 495/1494/18, від 29 вересня 2020 року у справі 
№ 688/2908/16-ц. 
 
Касаційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судові рішення суду першої, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Пославшись на відповідну судову практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції, змінюючи мотиви рішення місцевого суду, правильно вказав, що, звернувшись до суду з позовними вимогами про:                           а) визнання незаконним рішення ради, б) визнання недійсним свідоцтва про право власності, в) визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, прокурор обрав неналежний (неефективний) спосіб захисту прав.
 
Доводи касаційної скарги прокурора про те, що ним обрано правильний та ефективний спосіб захисту прав держави, оскільки наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі, як було встановлено з обставин цієї справи, унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача, а земельна ділянка не вибувала із володіння селищної ради, не є підставою для скасування судових рішень.
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі                   № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 22 жовтня 2019 року у справі                                № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).
 
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).
 
Позовна заява у цій справі подана першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою комунальної власності, фізичною особою - ОСОБА_1 .
 
Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц (провадження                                         № 14-2цс21) у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. 
 
Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від                       (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). 
 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник 
з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. 
 
Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження                                № 14-208цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження                             № 12-97гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження                               № 12-148гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження                             № 14-125цс20), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21)
 
Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку не відповідають належному способу захисту.
 
Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року                      у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)).
 
Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку (яке видане на підставі відповідного оспорюваного рішення про передачу у власність земельної ділянки) також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі                    № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).
 
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури позовні вимоги не відповідають належному способу захисту.
 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. 
 
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду:                        від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20),                             від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
Отже, вказані, а також інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні прокурором норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги на висновки судів попередніх інстанцій не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення, з урахуванням внесених апеляційним судом змін, без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
 
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області                                   від 13 грудня 2021 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Одеського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець