КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4857/2024   
                                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            24 квітня 2024 року                                                                          м. Київ
                                                                                                                       Справа № 361/790/22
                                                                                                          
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                             Ящук Т.І., 
суддів                                                                                                Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Євдоченко Наталією Дмитрівною , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Петришин Н.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Універсал банк», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурки Арсена Мохаммеда про визнання права власності та зняття арешту з майна,
встановив:
 
У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до  відповідачів ОСОБА_3 , АТ  «Універсал банк», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурка А.М.  про визнання права власності та зняття арешту з майна. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . У шлюбі сторонами придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу вказаної квартири за їх домовленістю оформлено на ім`я відповідача ОСОБА_3 , але він укладений за згодою позивача, відтак квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. 
Вказує, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області та судів наступних інстанцій у період 2015-2021 років перебувала справа №361/5198/15-ц за позовом АТ «Універсал банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
18.06.2021 року Броварським міськрайонним судом Київської області по справі видано виконавчий лист 361/5198/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 053-2008-834 від 20 березня 2008 року в розмірі 101 863,20 доларів США. На початку лютого 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо боржника ОСОБА_3 на належне їй майно накладено арешт, проведено його опис та здійснюється підготовка до його примусової реалізації. 
25.07.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у вказаному виконавчому провадженні, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 112 049,52 доларів США та 269 грн. 
Таким чином, позивач не є боржником і опис та арешт майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та можлива подальша примусова реалізація у виконавчому провадженні порушує його права, оскільки він є співвласником вказаної квартири та не відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_3 згідно вищевказаного рішення у справі №361/5198/15-ц. Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко А.М. тільки пересвідчився в тому, що квартира зареєстрована на боржника, і не з`ясував її сімейний стан та не встановив, чи придбана квартира в період шлюбу. 
Ураховуючи, те що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як така, що придбана у період шлюбу, вказані дії приватного виконавця, спрямовані на відчуження належної позивачу частки у квартирі є порушенням його прав як співвласника вказаного майна. 
Враховуючи викладене, позивач просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою від 15.09.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко А.М. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та виключити вказану квартиру з опису майна ОСОБА_3 , та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1  - Євдоченко Н.Д. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи. 
Вказує, що судом першої інстанції неправильно витлумачено  норми ст. 65 СК України, та не враховано преюдиційний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2021 року по справі № 361/5198/15-ц про те, що порука ОСОБА_1 визнана припиненою, відповідно припинилося його зобов`язання як солідарного боржника і він не відповідає за зобов`язанням ОСОБА_3 по кредитному договору. 
 Вказує, що оцінюючи ту обставину, що кредитний договір був укладений ОСОБА_3 у період шлюбу з ОСОБА_1 , суд дійшов невірного висновку про те, що укладанням цього договору було створене спільне зобов`язання подружжя, оскільки не врахував того, що укладення кредитного договору не є правочином щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Суд не врахував того, що обов`язок доведення покладається на сторони та інших учасників справи, а не є виключно обов`язком позивача. Відповідно, виходячи з наявних преюдиційних обставин та вищевказаного тлумачення норм матеріального права позивачем його процесуальний обов`язок з доведення було виконано у повному обсязі.
Висновок суду про відсутність спору між сторонами щодо спірного нерухомого майна, спростовується матеріалами справи, зокрема, те, що відповідач ОСОБА_3 вважала спірну квартиру своєю власністю, на яку може бути звернене стягнення за її особистим боргом. Про дану обставину свідчить те, що вона не повідомила приватного виконавця про те, що володіє спірною квартирою з позивачем спільно. Внаслідок цього приватним виконавцем було накладено арешт, у тому числі і на частку у спірній квартирі, право на яку має позивач, та у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 здійснювалась підготовка до реалізації майна, право на яке має позивач. ОСОБА_3 не повідомила ОСОБА_1 про наявність такого арешту та ті негативні для позивача наслідки, які може мати такий арешт.
Суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про порушення прав кредитора АТ «Універсал банк» у разі задоволення позову,  з огляду на обізнаність позивача з судовим рішенням по справі № 361/5198/15-ц.
Оскільки ОСОБА_1 був визнаний судовим рішенням таким, що не має зобов`язань перед АТ «Універсал банк», то звернення стягнення на його майно у виконавчому провадженні щодо боржника ОСОБА_3 (яка не повідомила виконавця про права на майно ОСОБА_1 ), стало таким, що порушує його право на мирне володіння майном.  При цьому АТ «Універсал банк» не позбавлений можливості стягнути заборгованість з ОСОБА_3 у примусовому порядку за рахунок її особистого майна та коштів.
Висновок суду першої інстанції про порушення прав третьої особи є безпідставним, оскільки така третя особа має можливість стягнути заборгованість з ОСОБА_3 , використовуючи такі способи захисту своїх прав, які не порушують прав позивача.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал банк» - Приходько Л.А. вважаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Зазначає, що ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, безумовно впливає на можливість забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за кредитним договором та впливає на можливість банку звернути стягнення на іпотечне майно. Вважає подання відповідної позовної заяви проявом порушення подружжям основоположних принципів права, що закріплені у ст.ст. 3, 13, 16 ЦК України, та звертає увагу на обов`язок суду реагувати відповідним чином, не допускаючи задоволення вимог, що заявлені із зловживанням правом.
Звертає увагу суду, що правовідносини, які виникають з права спільної сумісної власності подружжя, та правовідносини поруки є різними за своєю природою. Представником ОСОБА_1 навмисно використано ті обставини, що були встановлені постановою Верховного Суду від 15.12.2021 року у справі № 361/5198/15-ц, з метою довести відсутність спільного зобов`язання подружжя з приводу нерухомого майна перед кредитором. В даному випадку припинення поруки ОСОБА_1 не свідчить про припинення його зобов`язань щодо спільної відповідальності з дружиною ОСОБА_3 з приводу майна, яке передане в іпотеку АТ «Універсал Банк».
Вказує, що позивач ОСОБА_1 надав нотаріально посвідчену згоду своїй дружині  ОСОБА_3  на купівлю квартири АДРЕСА_2 , за грошові кошти, що є їх спільною сумісною власністю, та на передачу в іпотеку цієї ж квартири, належної їм на праві спільної сумісної власності, набутої під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Вказане підтверджується його заявою від 20.03.2008 року, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. Цією заявою позивач також підтвердив, що вищевказані правочини укладаються в інтересах сім`ї і йому роз`яснено, що визначені у договорі зобов`язання створюють обов`язки і для нього.
 Отже, ОСОБА_1 погодився на передачу спірного приміщення в іпотеку Банку на умовах визначених в договорі, укладеному його дружиною, а отже і на здійснення процедури реалізації вказаного майна за порушення зобов`язань за кредитним договором. Тому права позивача продажем вказаного приміщення не порушені, оскільки він, як це передбачено статтею 65 СК України, надав нотаріально засвідчену згоду на передачу майна в іпотеку, яка передбачає, в тому числі, і процедуру примусового звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
В судовому засіданні представник  позивача ОСОБА_1 - Євдоченко Н.Д. підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити. 
Представник відповідача ОСОБА_3 - Самборський Є.В. погодився з доводами апеляційної скарги та вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Представник відповідача  АТ «Універсал Банк» - Приходько Л.А. вважала доводи апеляційної скарги безпідставними  та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Приватний виконавець Бурко А.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому судом відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України визнано за можливе розглянути справу за його відсутності. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко А.М. перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/5198/15-ц, виданого18.06.2021 року, де боржником є також відповідач ОСОБА_3 щодо стягнення на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 863 долари США 20 центів та судовий збір. У рамках виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт, описано нерухоме майно та направлено документи для реалізації вказаного нерухомого майна.    
При розгляді даної справи судом  встановлено, що позивач був обізнаний щодо укладення кредитного договору, існування заборгованості за судовим рішенням.   Намір здійснити поділ спільного майна подружжя мотивований позивачем тим, що спільна квартира передана на реалізацію, а приватним виконавцем не враховано, що частина цієї квартири належить на праві власності позивачу, який не є боржником, що підтверджується постановою Верховного Суду від 15.12.2021, тому спірна квартира має бути виключена з опису, з неї необхідно зняти арешт.   Однак, під час розгляду справи позивач не навів обставин та не довів того, що борг, який стягується у виконавчому провадженні,  є особистим зобов`язанням ОСОБА_3 , як і не довів того, що подружжя не несе відповідальності за спільними зобов`язаннями усім своїм майном.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  між сторонами фактично відсутній спір щодо  нерухомого майна , та враховував обізнаність позивача про ухвалене судове рішення про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 , тому  у разі задоволення позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири будуть порушені права та інтереси кредитора, на користь якого підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у зв`язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. 
За викладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності та зняття арешту з майна, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, вважає висновки такими, що відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач   ОСОБА_1 з 22 лютого 1986 року перебуває у шлюбі з  відповідачем ОСОБА_3 .
20 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 18.08.2021 року, вищевказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 361/5198/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором № 053-2008-834 від 20 березня 2008 року в розмірі 106 615 доларів США 56 центів, що за курсом НБУ станом на 22 жовтня 2020 року - 28,27 грн. складає                       3 014 021 грн. 88 коп. та судовий збір в розмірі 3775 грн. 80 коп.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року було частково задоволено апеляційну скаргу адвоката Євдоченко Н.Д. -  представника ОСОБА_3 , рішення  Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року  - скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3   та ОСОБА_1  на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №053-2008-834 від 20 березня 2008 року в розмірі 101 863 долари США 20 центів, з яких: заборгованість по кредиту - 95 764  долари США 01 цент, заборгованість по відсотках - 6072  долари США 99 центів, заборгованість по підвищених відсотках - 26 доларів США 20 центів
Постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі №361/5198/15-ц рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
25.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А.М. відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/5198/15-ц, виданого 18.06.2021 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 863 долари США 20 центів та судовий збір.
15.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника у ВП НОМЕР_2, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є трикімнатною , загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею - 36,7 кв.м.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Частинами першою, другою статті 73 СК України передбачено, що за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. 
Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
 
Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц вказав, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
 
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду  у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15,  у разі відсутності між подружжям шлюбного договору, правовий режим їхнього майна визначається положеннями сімейного законодавства, згідно з яким подружжя не може односторонньо змінювати встановлений законом правовий режим на власний розсуд. Проте подружжя не позбавлене права вчиняти будь-які дії щодо придбаного за час шлюбу майна, у тому числі і поділити його між собою у будь-яких частках. Головним принципом прав подружжя на майно є принцип спільності всього майна, набутого за час шлюбу. У справі, яка переглядається, у разі визначення часток у спільній сумісній власності за рішенням суду за позовом одного із подружжя (співвласника) спільна сумісна власність подружжя припинена шляхом перетворення у спільну часткову власність. Тобто колишнє подружжя залишаються співвласниками майна, що є частковою спільною власністю, право власності до іншої особи не перейшло, а змінено вид спільної власності.
У разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. Рішення суду про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, є підставою для внесення до державного реєстру запису про те, що така особа є співіпотекодавцем.
 
З матеріалів справи встановлено, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, укладеним 20 березня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим № 1308 ( а.с. 9-10, т. 1).
Як вбачається з п. 20 договору купівлі-продажу квартири від 20 березня 2008 року,  договір укладається за згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, справжність підпису  на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр  О.С. 20 березня 2008 року за реєстровим № 1307.
Як встановлено вищевказаними судовими рішеннями у справі № 361/5198/15-ц за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 20 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 053-2008-834, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 105000 доларів США, строком користування до 10 березня 2034 року зі сплатою 12,45 % річних. Цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, після придбання квартири на ім`я ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 20 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом  Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим № 1308,  на  квартиру АДРЕСА_2   у цей же день, 20 березня 2008 року було накладено заборону відчуження, у зв`язку з укладенням  договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим №  1315, заборона на відчуження - за реєстровим № 1316,  іпотекодержатель ВАТ «Універсал Банк», розмір основного зобов`язання 105 000 доларів США ( а.с. 14 - 15, т. 1).
Отже, спірне нерухоме майно було передано в іпотеку ВАТ «Універсал Банк» в рахунок забезпечення кредитного договору від 20 березня 2008 року № 053-2008-834, який укладено між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк».
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Євдоченко Н.Д. підтвердила, що при укладенні договору іпотеки  ОСОБА_1 як чоловік ОСОБА_3 надав згоду на передачу в іпотеку придбаної 20 березня 2008 року квартири АДРЕСА_2 . 
 
З викладеного слід дійти висновку, що  отримавши кредит на суму 105 000 доларів США у ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», ОСОБА_3 уклала кредитний договір в інтересах сім`ї, оскільки одержана за договором сума кредиту була використана в інтересах та на потреби сім`ї, адже відповідно до п. 20 договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 надав згоду на купівлю квартири,  а за змістом кредитного договору, цільове призначення кредиту - на придбання майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
 
Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано преюдиційний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2021 року по справі № 361/5198/15-ц про те, що порука ОСОБА_1 визнана припиненою, відповідно припинилося його зобов`язання як солідарного боржника і він не відповідає за зобов`язанням ОСОБА_3 . 
В даному випадку припинення поруки ОСОБА_1   не має правового значення для справи та не свідчить про  неможливість звернення стягнення на спільне майно подружжя, яке за згодою позивача було передано в іпотеку банку, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що одержаний ОСОБА_3 кредит був використаний в інтересах та на потреби сім`ї - придбання спірної квартири. 
З тих самих підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що укладення кредитного договору не є правочином щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.
З матеріалів справи встановлено, що з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 07 лютого 2022 року. Отже, на момент звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та зняття з нього арешту на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко А.М. знаходилось виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/5198/15-ц, виданого 18.06.2021 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 863 долари США 20 центів та судового збору.
15 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника у ВП НОМЕР_2, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є трикімнатною , загальною площею 56,0 кв.м., житловою площею - 36,7 кв.м.
За змістом вказаної постанови, оскільки станом на 15 вересня 2021 року сума боргу згідно з виконавчим документом боржником не сплачена, то приватним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 .
Позивачем  у справі не надано доказів протилежного, зокрема доказів погашення заборгованості у повному обсязі боржником - ОСОБА_3 .
Згідно з відзивом на позовну заяву, поданим до суду першої інстанції  представником ОСОБА_3 - адвокатом Самборським Є.О.,  відповідач погодилась із доводами позивача про те, що звернення на частку позивача у спільному майні - квартирі АДРЕСА_2 суперечить чинному законодавству, тому квартира повинна бути виключена з опису, з неї потрібно зняти арешт  та в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/ 2 частину спірної квартири без її поділу в натурі, враховуючи особливості майна, що підлягає поділу.  Тому представник відповідача ОСОБА_3   просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. 
            З викладеного вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як подружжям, фактично відсутній спір про поділ майна (що підтверджується відзивом на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_3 - Самборський Є.О. просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ). Позов подано після відкриття виконавчого провадження, а боржником     ОСОБА_3 не виконано боргові зобов`язання перед кредитором, що не спростовано позивачем. 
За викладених обставин колегія суддів вважає, що  поділ майна у штучно погоджений подружжям спосіб порушує майнові права та інтереси банку й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, створення перешкод у примусовому виконанні судового рішення у справі № 361/5198/15-ц про стягнення суми заборгованості за кредитом з ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк».
Враховуючи обставини цієї справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у позові, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діють недобросовісно і зловживають правом на шкоду правам й інтересам АТ «Універсал Банк».
 
Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду  у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 523/8641/15, у разі задоволення позову одного з подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності на майно, яке перебуває в іпотеці, інший з подружжя, який не був стороною договору іпотеки, а надав лише згоду на вчинення договору іпотеки іншим з подружжя, стає співіпотекодавцем. 
Разом з тим,  у даній  справі ОСОБА_1   заявлено вимоги про поділ квартири  не як предмету іпотеки, який може бути поділений за відсутності негативних наслідків для іпотекодавця (без зміни власника майна), як про це вказано Верховним Судом у постанові від 03 липня    2023 року у справі № 523/8641/15. У цій справі чоловік боржника ОСОБА_3 переслідує мету, яка спрямована на уникнення (ускладнення) виконання судового рішення про стягнення заборгованості з його дружини.
Аналізуючи вищезазначене, а також фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.
У справі з аналогічних правовідносин та за подібних обставин, коли один із подружжя звернувся до суду з позовом про поділ майна після відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості за кредитним договором із другого з подружжя, а також заявив вимогу про скасування арешту з майна,  Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 303/3674/21 зазначив, що «поділ майна у штучно погоджений подружжям спосіб порушує майнові права та інтереси банку й направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника, створення перешкод у примусовому виконанні судового рішення у справі № 0417/17749/2012. Верховний Суд не заперечує презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а також права подружжя на поділ майна, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, але звертає увагу, що реалізація цього права не може здійснюватися на шкоду іншим учасникам правовідносин за їх участю.»
Такі ж самі висновки викладено у постанові Верховного Суду від   26 січня 2023 року у справі № 442/5855/21.  
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються висновками суду, викладеними в його рішенні.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Євдоченко Наталією Дмитрівною , - залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 18 червня  2024 року.

   Суддя  - доповідач:                                                                      Ящук Т.І.

               Судді:                                                                                            Кирилюк Г.М.                  

                                                                                                                       Рейнарт І.М.