ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                   
 
17 квітня 2024 року 
 
м. Київ
 
справа № 537/588/23
 
провадження № 61-1393св24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Фаловської І. М., 
 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи: 
 
заявниця -  ОСОБА_1 ,
 
заінтересована особа - Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області,
 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року в складі колегії суддів Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,  

ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог та історія справи 
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт її проживання із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без шлюбу з січня 2017 року до лютого 2022 року з метою прийняття нею спадщини за законом після ОСОБА_3 , який помер                          ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересована особа - Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області. 
 
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Протягом останніх п`яти років до дня смерті ОСОБА_3 проживав разом              із ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
В іншому зареєстрованому шлюбі ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_1 не перебували. 
 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку, яка призначена для ведення садівництва, що розташована на території Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. 
 
У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулася із заявою до державного нотаріуса Онуфріївської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право власності. Але від нотаріуса дізналася, що оформити спадщину неможливо у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт проживання разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. 
 
Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без шлюбу має значення для оформлення права на спадщину за законом після спадкодавця та одержання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0698 га.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та мотиви його ухвалення
 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області                        від 09 березня 2023 року заяву задоволено.
 
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                          та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без шлюбу з січня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу. Обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2 посилалась на те, що у цій справі існує спір про право між заявницею, яка вважає себе спадкоємицею померлого ОСОБА_3 четвертої черги спадкування за законом, та ОСОБА_2 , яка є сестрою померлого і його спадкоємцем другої черги за законом. У зв`язку із чим справа не могла бути розглянута в порядку окремого провадження, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій цивільній справі.
 
Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року зупинено провадження у справі № 537/588/23 до набрання законної сили рішенням у справі            № 536/1829/23.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_2                                 як спадкоємиця ОСОБА_3 подала позовну заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в порядку частини третьої                           статті 1272 ЦК України. 
 
Апеляційний суд, мотивуючи судове рішення, вказав на те, що ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі № 536/1829/23 за позовною заявою                          ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення державного реєстратора. 
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Тому суд апеляційної інстанції указав на необхідність зупинення провадження у справі  до набрання законної сили рішення у справі № 536/1829/23. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
 
19 січня 2024 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася                           до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду.
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_2                       у касаційній скарзі посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права. 
 
ОСОБА_2 вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що провадження у цій справі має бути зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 536/1829/23. 
 
Рішення суду у цій справі ухвалено в порядку окремого провадження, зокрема, з тих підстав, що установлено відсутність інших осіб, чиїх прав може стосуватися вирішення заяви ОСОБА_1 , що не відповідає дійсності. ОСОБА_2 стверджує, що є спадкоємицею свого брата ОСОБА_3 , тому у заявниці є спір з нею. 
 
Суд апеляційної інстанції мав розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 , не зупиняючи провадження до набрання законної сили рішенням у справі                                   № 536/1829/23. 
 
Навпаки сам факт існування спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у справі № 536/1829/23 підтверджує помилковість рішення суду першої інстанції в цій справі.  
 
Інші учасники справи не скористалися правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.   
У березні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
Установлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи 
 
Суд апеляційної інстанції установив, що рішенням Крюківського районного суду                  м. Кременчука Полтавської області від 09 березня 2023 року встановлено факт,                 що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,                  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без шлюбу з січня 2017 року до 03 лютого 2022 року.
 
ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу                  на указане рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження тим, що у цій справі існує спір про право між заявницею, яка вважає себе спадкоємицею померлого ОСОБА_3 четвертої черги спадкування                         за законом, та ОСОБА_2 , яка є сестрою померлого і його спадкоємцем другої черги за законом. У зв`язку із чим справа не могла бути розглянута в порядку окремого провадження, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
 
Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі № 536/1829/23 за позовом                   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, державний нотаріус Онуфріївської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Оніщенко А. А., про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення державного реєстратора. 
 
На момент ухвалення оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції справа № 536/1829/23 перебувала на розгляді Кременчуцького районного суду Полтавської області. 
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:  
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний              Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.   
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи заявниці є неприйнятними з огляду на таке. 
 
За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства                       є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
 
Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства.
 
Відповідно до частини першої статті 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
 
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи                  та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника.
 
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі                           № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
 
У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 
1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі;
2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший                суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення. 
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) зазначено, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
 
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно                           у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
 
Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
 
Зупиняючи провадження у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції зазначив, що існує необхідність зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 536/1829/23, предметом якої є вирішення питання щодо визначення ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , та, відповідно, існування чи відсутність у особи, яка подала апеляційну скаргу, права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в контексті порушення прав останньої. 
 
Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції. 
 
Колегія суддів вважає, що за указаних обставин у суду апеляційної інстанції були підстави для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 536/1829/23.   
 
Доводи касаційної скарги про те, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне не заслуговують на увагу, оскільки є передчасними, тому що апеляційний суд не розглядав апеляційну скаргу ОСОБА_2 по суті, а розглянув питання про зупинення провадження у справі № 537/588/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 536/1829/23.
 
Посилання заявниці у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом  висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 442/1904/20, від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 та від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 також є безпідставними, оскільки у вказаних постановах судами розглядалися спори по суті позовних вимог. Натомість у справі,  яка переглядається, суд апеляційної інстанції розглянув питання про зупинення апеляційного провадження у справі № 537/588/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 536/1829/23.  
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із судовим рішенням апеляційного суду щодо зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 536/1829/23 і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскарженого рішення, яке відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості. 
 
Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення ЄСПЛ             від 03 квітня 2008 року).
 
ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня              2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.
 
Зазначені скаржником доводи, у взаємозв`язку із дослідженими апеляційним судом обставинами щодо необхідності зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 536/1829/23, не дають Верховному Суду підстав вважати, що оспорений висновок суду апеляційної інстанції є непропорційним втручанням у право сторони спору на доступ до правосуддя або що цей висновок не є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення принципу верховенства права.    
 
Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
 
Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року підлягає залишенню без змін.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Враховуючи наведене, касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,                     а ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року слід залишити без змін. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Головуючий | І. М. Фаловська
Судді | В. М. Ігнатенко
| С. О. Карпенко
| А. С. Олійник
| В. В. Сердюк