ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

05 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/2409/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Баранник Н.П., Шлай А.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Златін С.В.)  в адміністративній справі №160/2409/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
26.01.2024 позивач звернувся до суду  з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправними та скасувати накази: №252 від 22.09.2022 року, яким позивача вважати таким, що 21.09.2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; №8307 від 30.09.2022 року “Про результати службового розслідування”; №303 від 12.11.2023 року, яким позивача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу з 09.11.2022 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду на період дії воєнного стану відповідно до постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 року “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”  з 21.09.2023 року по 25.01.2024 року.
Позовні вимоги обгрунтовано протиправністю оскаржених наказів, оскільки позивач не був обізнаний про проведення службового розслідування,  обставини у ході службового розслідування не встановлені об`єктивно, а вчинення дисциплінарного проступку є недоведеним. Крім того, відсутній вирок суду про визнання позивача винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, а також постанова суду про притягнення його до адміністративної відповідальності, а отже відповідач протиправно не сплачує позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 року № 252 “по стройовій частині”.
Визнано частково протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 року № 8307 “Про результати службового розслідування” в частині пункту 2 наступного змісту: помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи – начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 відповідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_2 з 21.09.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду передбачену постановою КМ України від 28.02.2022 року № 168 за відповідні місяці його самовільного залишення частини у повному обсязі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині просить прийняти нове судове рішення про їх задоволення. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржені накази є похідними, а отже приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що не всі спірні накази підлягають скасуванню, а отже підлягає стягненню і невиплачена сума грошового забезпечення за сіпрний період.
Відповідач не скористався правом подання відзиву.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст.  311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідачем у відношенні позивача винесено наступні накази: №252 від 22.09.2022 року, яким позивача вважати таким, що 21.09.2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; №8307 від 30.09.2022 року “Про результати службового розслідування”, яким вирішено відкласти питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідності  до моменту повернення його до військової частини НОМЕР_1 ; не нараховувати позивачу з 21.09.2022 року грошове забезпечення, не виплачувати премію за відповідні дні залишення військової  частини  в повному обсязі, не виплачувати додаткову винагороду на період дії воєнного стану відповідно до постанови КМ України № 168 від 28.02.2022 року “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”  за відповідні місяці його самовільного залишення частини в повному обсязі; направити копію матеріалів службового розслідування до органів державного розслідування для прийняття правового рішення; №303 від 12.11.2023 року, яким позивача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу з 09.11.2022 року.
Також відносно позивача, на підставі наказу  від 23.09.2022 року № 7739 “Про призначення службового розслідування”, за фактом самовільного залишення позивачем військової частини проведено службове розслідування, копія висновку якого міститься у матеріалах справи.
09.11.2022 року до ЄРДР внесена інформація №6202205001001100 про самовільне залишення позивачем військової частини 21.09.2022 року, копія витягу з ЄРДР міститься у матеріалах справи. 
Позивач вважаючи прийняті відповідачем накази протиправними, а також  протиправними дії із  зняття його з усіх видів грошового забезпечення, звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що наказ від 22.09.2022 року № 252 “по стройовій частині” та наказ від 30.09.2022 року № 8307 “Про результати службового розслідування” в частині пункту 2 прийняті не у відповідності до норм чинного законодавства, враховуючи всі обставини їх прийняття.
Відповідач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а позивач оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а отже колегія суддів суду апеляційної інстанції не надає оцінку доводам суду першої інстанції, відповідно до приписів ст. 308 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з огляду на наступне.
Так спірними у справі є прийняті відповідачем накази: №252 від 22.09.2022 року, яким позивача вважати таким, що 21.09.2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; №8307 від 30.09.2022 року “Про результати службового розслідування”; №303 від 12.11.2023 року, яким позивача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу з 09.11.2022 року, а також не здійснення відповідачем виплати грошового забезпечення за період з 21.09.2023 по 25.01.2024.
Позивач не погоджується з тим, що судом не скасовано у повному обсязі наказ №8307 від 30.09.2022 року “Про результати службового розслідування”, а також наказ  №303 від 12.11.2023 року, яким позивача увільнено від займаної посади та призупинено військову службу з 09.11.2022 року та щодо невиплати грошового забезпечення  за спірний період.
Так, Порядок проведення службового розслідування у Збройних Сил України затверджений наказом Міністерства Оборони України від 21 листопада 2017 року №608.
Вказаним Порядком визначено підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України.
Пунктом 1 розділу ІІ  Порядку №608 встановлено, що у яких випадках може призначатися службове розслідування, а також передбачено, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Згідно пункту 1 розділу ''V. Оформлення результатів службового розслідування'' Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У пункті 6 розділу ''V. Оформлення результатів службового розслідування'' Порядку №608 вказано, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
У спірному випадку встановлено, що відповідно доповіді  за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 21.09.2022, наказом командира ВЧ НОМЕР_1  від 23.09.2022 за №7739 призначено службове розслідування за результатами якого складено Акт. (а.с. 50-52, 56, 57)
Відповідно до розділу V вказаного Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Як свідчать встановлені обставини справи, за результатами проведення службового розслідування було прийнято Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №8307 від 30.09.2022 року “Про результати службового розслідування”, яким зокрема вирішено відкласти питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідності  до моменту повернення його до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином спірним наказом не притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, а тому цей наказ, в частині, що не скасований судом,  не порушує права та законні інтереси позивача. Враховуючи зазначене, доводи скаржника про недоведення відповідачем вчинення ним дисциплінарного проступку є безпідставними.
Посилання скаржника на процедурні порушення під час проведення службового розслідування  є безпідставними, оскільки як на час проведення службового розслідування так і на час його завершення, позивач не повернувся до військової частини. Крім того, за позицією суду не всі процедурні порушення проведення службового розслідування призводять до протиправності його результатів та прийнятих за його результатами рішень. Враховуючи подані докази та обставини справи, позивачем не наведено, а судом не встановлено допущення процедурних порушень, які б призвели до скасування у повному обсязі наказу №8306 від 30.09.2022.
Щодо наказу відповідача від 12.11.2022 року № 303 “по стройовій частині”, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що він  є законим та обґрунтованим, оскільки останній винесено після внесення інформації про вчинення позивачем злочину у ЄРДР від 09.11.2022 року № 62022050010001100 та після проведення стосовно позивача службового розслідування, що повністю відповідає вимогам ч.2 ст. 24 Закону №2232-XII, у відповідності до якої початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що вказаний наказ є похідним від інших, що скасовані судом, оскільки наказ №303 прийнято на підставі наказу від 12.11.2022 №263-рс та враховуючи приписи ч.2 ст. 24 Закону №2232-XII.
Враховуючи зазначене, є вірними висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення за період  з 21.09.2023 року по 25.01.2024 року є такими, що не підлягають задоволенню.
Відтак, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже відсутні підстави для скасування оскарженого судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат  не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року в адміністративній справі №160/2409/24 – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай