ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 712/979/24		
Провадження № 22-ц/821/723/24		
Категорія: 310010000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М. 

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 , 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_2  на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року(ухваленого під головуванням судді Романенко В.А. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

24 січня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 54 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
У подружжя є неповнолітні діти – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вказує, що сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет для кожного, у них виявились різні погляди на життя та сімейні відносини, почуття любові втрачено, тому шлюб є лише формальністю, оскільки кожен із подружжя живе своїм життям.
У той же час, подальше збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вищезазначені обставини продовжуються вже протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутися з цим позовом про розірвання шлюбу.
На підставі наведеного, ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_2 02 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом № 54. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 54 - розірвано.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. 
Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, прийнявши до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання  кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить  інтересам кожного з них, а тому позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій через засоби поштового зв`язку 12 березня 2024 року, ОСОБА_2 , не погоджується з повнотою викладення мотивувальної частини судового рішення, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини, що мають істотне значення при вирішенні позову про розірвання шлюбу, у зв`язку із чим просила змінити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року шляхом доповнення його мотивувальної частини інформацією щодо моменту припинення між сторонами шлюбних відносин – 30.12.2023, а також щодо проживання неповнолітніх дітей разом з ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом залишено поза увагою така важлива обставина, як встановлення моменту припинення шлюбних відносин між сторонами. Так , судом в описовій частині не зазначено, коли саме припинено шлюбні відносини між подружжям, проте, вказана обставина впливає на момент припинення режиму спільного майна подружжя та встановлення режиму особистої приватної власності.
Позивач у позові не вказав момент припинення шлюбних відносин, зазначивши лише, що сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. В свою чергу, відповідач у відзиві на позов вказала, що шлюбні відносини припинилися 30.12.2023 після сварки подружжя.
При цьому, ОСОБА_1 проти відзиву ОСОБА_2 на заявлений позов не заперечив та не спростував даного твердження.
Окрім того, поза увагою суду залишилося питання проживання дітей. 
Вказує, що позивач лише констатує наявність двох дітей, проте, відповідач у відзиві підтвердила проживання дітей з матір`ю, так як позивач проходить службу та фактично проживає у м. Васильків, Київської області.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 54.
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу положень ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.
Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.
Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Згідно п.10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. 
Проте, суд першої інстанції, в порушення ст. 264 ЦПК України не встановив часу, з якого сторони не проживають разом та припинили подружні відносини.
Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 вказав, що сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет для кожного, у них виявились різні погляди на життя та сімейні відносини, почуття любові втрачено, шлюб є формальністю.
Разом з тим, не вказав, з якого часу сторони не проживаються разом та не ведуть спільне господарство.
Водночас, відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву зазначила, що фактично та остаточно шлюбні відносили між сторонами припинено з 30.12.2023 після сварки та саме з того часу позивач не підтримує з нею жодних відносин, при цьому, визнала позов і не заперечувала проти розірвання шлюбу.
Позивач заперечення на відзив не надав.
Також сторона позивача не скористалася своїм правом та не подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому остання зазначила дату припинення шлюбних відносин між сторонами саме з 30 грудня 2023 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Встановивши, що сім`я фактично припинила своє існування та зберегти її неможливо, оскільки сторони не заперечують проти розірвання шлюбу і збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, колегія суддів, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, при цьому, констатувавши, що подружні відносини між сторонами припинено з 30 грудня 2023 року.
Водночас, колегія суддів зазначає, що незазначення судом першої інстанції дати фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям, є порушенням вимог цивільного процесуального закону, що потягло за собою неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а тому його мотивувальну частину слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що поза увагою суду залишилося питання проживання дітей, є необгрунтованими, оскільки предметом даного спору є розірвання шлюб і суд розглядає справу в межах вимог, які пред`явив позивач. Вимог щодо визначення місця проживання дітей позивач не заявляв.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення в редакції даної постанови.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд , - 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 -  задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                                  О.В. Карпенко

Судді                                                                                 В.Г. Бородійчук

                                                                                       Л.І. Василенко