ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/5535/23                                                                                                 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),                            
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., 
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами  без повідомлення учасників справи  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 (повне рішення 13 05.12.2023, суддя Мілєва І.В.) у справі №904/5535/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна", м. Одеса 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро", м. Дніпро 
про стягнення 208 916,22 грн   
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро" про стягнення 208 916,21 грн, з яких: 155 011,64 грн – основний борг, 26 771,62 грн – пеня, 24 801,86 грн – штраф, 2331,10 грн – 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 5044-ДП/20 від 12.03.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 позов задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" 211   423,21 грн, а саме: 208 916,22 грн, з яких: 155 011,64 грн – основний борг, 26 771,62 грн – пеня, 24 801,86 грн – штраф, 2331,10 грн – 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2506,99 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро", в якій, з посиланням на порушення при його ухваленні норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати повністю. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що:
-          ТОВ «Тедіс Україна» не зверталося з претензією до ТОВ «Маркет Трейд Дніпро» для врегулювання спору в позасудовому порядку, тобто Позивачем було порушено вимоги п.6.5. договору;
-          до матеріалів справи були надані копії видаткових накладних за поставлений товар, натомість матеріали справи не містять підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін акту звірки взаєморозрахунків який підтверджує наявність заборгованості в сумі щодо якої виник спір;
-          судом першої інстанції не враховано форс-мажорні обставини, які виникли у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Іванова О.Г. (доповідач), судді – Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.
З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 15.01.2024 здійснено запит матеріалів справи №904/5535/23 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
17.01.2024 матеріали справи №904/5535/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.01.2024 (суддя – доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу відповідача залишено без руху через подання апеляційної скарги з пропуском строку на її подання, без відповідного клопотання про його поновлення; неподання доказів направлення скарги позивачу, доказів сплати судового збору у відповідному порядку і розмірі (визначена сума до сплати 4700,61 грн), незазначення інформації щодо наявності/відсутності електронного кабінету. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Вказану ухвалу направлено апелянту рекомендованим листом, який відповідач отримав 25.01.2024.
19.02.2024 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 18.01.2024  надійшла заява про усунення недоліків скарги (направлена засобами поштового зв`язку 05.02.2024), до якої додано платіжну інструкцію №0.0.3452029130.1 від 05.02.2024 про сплату 4700,61 грн, докази направлення скарги позивачу, зазначено про наявність електронного кабінету та надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, яке обґрунтовано отриманням рішення суду засобами поштового зв`язку 20.12.2023.  
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2024 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро" на  рішення  Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 у справі №904/5535/23; ухвалено розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами  без повідомлення учасників справи. 
 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
12.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро" (покупець) було укладено договір поставки № 5044-ДП/20 (далі - договір).
В порядку і на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується поставляти товар у власність покупця відповідно до його замовлення (замовлень), а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах, зазначених у цьому договорі. Придбані покупцем за цим договором тютюнові вироби і ТВЕН будуть в подальшому реалізовуватися через торгівельні об`єкти покупця на території України (п. 1.1. договору).
Найменування, асортимент, кількість, ціна товару визначаються сторонами на умовах цього договору (п. 1.2. договору).
Найменування, асортимент; кількість та ціна товару, що поставляється згідно зданим договором, вказується у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.1. договору).
Поставка товару здійснюється на умовах цього договору окремими партіями на підставі замовлення (замовлень) покупця та виходячи з наявності відповідного асортименту товару на складі постачальника. Замовлення на партію товару погоджується відповідальними особами сторін (п. 3.1. договору).
Якщо на складі постачальника немає товару, зазначеного в замовленні, то за постачальником залишається право коригувати замовлення в частині відсутнього товару (п. 3.2. договору).
Поставка товару здійснюється або транспортом постачальника, або транспортом покупця (EXW - склад постачальника, або СРТ - склад покупця). Право вибору умов постачання товару залишається за постачальником. Умови поставки викладені у відповідності з міжнародними правилами тлумачення комерційних термінів Інкотермс в редакції 2000 року, які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером договору, а також тих особливостей, що випливають із умов даного договору (п. 3.3. договору).
Покупець приймає товар відповідно до вимог законодавства, згідно з супровідними документами, що надані постачальником (п. 3.5. договору).
Право власності на товар, що постачається, а також ризик його випадкового знищення та випадкового пошкодження, переходять до покупця з моменту отримання товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Факт поставки товару в дату її виписки підтверджується видатковою накладною, підписаною обома сторонами (п. 3.8. договору).
Покупець зобов`язаний надати постачальнику документи, пов`язані з отриманням товару (видаткові накладні, довіреності, тощо), які належним чином оформленні і підписані (п. 3.9. договору).
Товар приймається по кількості та якості покупцем на складі постачальника - якщо поставка здійснюється на умовах ЕХW, або на складі покупця - якщо поставка здійснюється на умовах СРТ (п. 3.10. договору).
Ціна товару визначається відповідно до ціни, вказаною у прайс-листах постачальника, які діють на момент виконання постачальником замовлень покупця, і вказується у видаткових накладних з урахуванням ПДВ. Загальна сума даного договору визначається на підставі фактично поставленого товару згідно з видатковими накладними, але у будь-якому випадку не повинна перевищувати еквівалент 10 000 000,00 доларів США в рамках одного календарного року. Суму договору в національній валюті визначається згідно з курсом НБУ на дату укладення договору (п. 4.1. договору).
Постачальник залишає за собою право проводити зміну ціни товару, що в будь-якому разі не пов`язано зі стимулюванням об`ємів продажу товару. При цьому постачальник в момент опрацювання замовлення повідомляє покупця про зміну ціни на замовлений ним товар. За покупцем залишається право відмовитись від замовленого ним товару (п. 4.2. договору).
Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Проте, не виключаються інші способи розрахунків, передбачені чинним законодавством України, за погодженням з постачальником (п. 4.3. договору).
Платежі в рахунок оплати покупцем товару зараховуються постачальником на закриття видаткових накладних за хронологією граничної дати платежу, що вказана в цих видаткових накладних, починаючи з видаткової накладної з найбільш ранньою датою платежу. Гранична дата платежу - це дата, яка встановлюється по кожній накладній виходячи з дати її виписки та максимального строку відтермінування, вказаного в п. 4.15 договору. Строк відтермінування платежу, вказаний в договорі, має пріоритет застосування над строком відтермінування, що вказаний у видаткових накладних. Якщо покупця переведено на отримання товару за попередньою оплатою на підставі письмового повідомлення, то відтермінування платежу вказане в договорі та інших первинних доку ментах не застосовується. Постачальник залишає за собою право зараховувати оплату за товар на власний розсуд чи виходячи із можливостей автоматичного рознесення оплат в системі обліку, що використовується у господарській діяльності (п. 4.6. договору).
Поставка здійснюється на умовах відтермінування оплати за отриманий товар. У випадках, передбачених цим договором, або за рішенням постачальника товар покупцеві може відпускатись на умовах повної передоплати. У випадку, якщо дата оплати за товар припадає на святковий або неробочий день (встановлений законодавством та з урахуванням роботи банківської системи в такі дні), вона автоматично переноситься на перший робочий банківський день (п. 4.7. договору).
Максимальний строк відтермінування оплати за товар становить 6 календарних днів і обраховується від дати виписки видаткової накладної постачальником. День наступний за днем виписки видаткової накладної є першим днем при підрахунку строку, на який надано відстрочку. Останнім днем оплати є шостий календарний день (п. 4.15. договору).
Постачальник має право вимагати від покупця оплати товару в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі (п. 5.1.1. договору).
У разі прострочення покупцем строків оплати вартості отриманого товару, постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення (п. 6.6. договору).
У випадку прострочення платежу понад 3 (три) календарні дні, постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника одноразовий штраф у розмірі 16% від суми неоплаченого в строк товару (п. 6.7. договору).
Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє по 11.03.2022 включно, а щодо зобов`язань, що пов`язані з оплатою товару - до повного виконання покупцем своїх зобов`язань (п. 1.3. договору).
Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 155 011,64 грн з ПДВ, на підтвердження чого надав підписані сторонами та скріплені їх печатками видаткові накладні (містяться в матеріалах справи). 
Відповідно до п. 4.7. договору поставка здійснюється на умовах відтермінування оплати за отриманий товар. У випадках передбачених цим договором, або за рішенням постачальника товар покупцеві може відпускатись на умовах повної передоплати. У випадку, якщо дата оплати за товар припадає на святковий або неробочий день (встановлений законодавством та з урахуванням роботи банківської системи в такі дні), вона автоматично переноситься на перший робочий банківський день.
Максимальний строк відтермінування оплати за товар становить 6 календарних днів і обраховується від дати виписки видаткової накладної постачальником. День наступний за днем виписки видаткової накладної є першим днем при підрахунку строку, на який надано відстрочку. Останнім днем оплати є шостий календарний день (п. 4.15. договору).
Таким чином, відповідно до п. 4.7., 4.15. договору, відповідач повинен був сплатити за поставлений товар:
- за видатковими накладними № ДП22-000032196 від 18.02.2022 на суму 10 799,46 грн з ПДВ, № ДП22-000032197 від 18.02.2022 на суму 5723,00 грн з ПДВ, № ДП22-000032198 від 18.02.2022 на суму 3153,60 грн з ПДВ, № ДП22-000032199 від 18.02.2022 на суму 2522,88 грн з ПДВ, № ДП22-000032200 від 18.02.2022 суму 127,50 грн з ПДВ у строк до 24.02.2022 включно (18.02.2022 + 6 календарних днів);
- за видатковими накладними № ДП22-000032908 від 19.02.2022 на суму 4415,04 грн з ПДВ, № ДП22-000032909 від 19.02.2022 на суму 5045,76 грн з ПДВ, № ДП22-000032920 від 19.02.2022 на суму 14 161,34 грн з ПДВ, № ДП22-000032921 від 19.02.2022 на суму 7538,96 грн з ПДВ у строк до 25.02.2022 включно (19.02.2022 + 6 календарних днів);
- за видатковими накладними № ДП22-000034393 від 22.02.2022 на суму 1845,40 грн з ПДВ, № ДП22-000034394 від 22.02.2022 на суму 3187,20 грн з ПДВ, № ДП22-000034395 від 22.02.2022 на суму 4042,46 грн з ПДВ, № ДП22-000034396 від 22.02.2022 на суму 1892,16 грн з ПДВ, № ДП22-000034397 від 22.02.2022 на суму 3153,60 грн з ПДВ, № ДП22-000034398 від 22.02.2022 на суму 6937,92 грн з ПДВ, № ДП22-000034399 від 22.02.2022 на суму 1261,44 грн з ПДВ, № ДП22-000034400 від 22.02.2022 на суму 1261,44 грн з ПДВ, № ДП22-000034401 від 22.02.2022 на суму 142,50 грн з ПДВ, № ДП22-000034402 від 22.02.2022 на суму 142,50 грн з ПДВ, № ДП22-000034424 від 22.02.2022 на суму 14 445,52 грн з ПДВ, № ДП22-000034425 від 22.02.2022 на суму 6661,86 грн з ПДВ у строк до 28.02.2022 включно (22.02.2022 + 6 календарних днів);
- за видатковими накладними № ДП22-000035515 від 23.02.2022 на суму 10 091,52 грн з ПДВ, № ДП22-000035516 від 23.02.2022 на суму 3153,60 грн з ПДВ, № ДП22-000035517 від 23.02.2022 на суму 1892,16 грн з ПДВ, № ДП22-000035578 від 23.02.2022 на суму 8213,30 грн з ПДВ, № ДП22-000035579 від 23.02.2022 на суму 14 565,36 грн з ПДВ, № ДП22-000035580 від 23.02.2022 на суму 18 634,16 грн з ПДВ у строк до 01.03.2022 включно (23.02.2022 + 6 календарних днів).
Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за поставлений товар не сплатив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 155 011,64 грн, що і стало причиною спору.

Задовольняючи позов, господарський суд керувався законністю, обґрунтованістю  та доведеністю вимог позивача. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Предметом доказування у даній справі є факт поставки Позивачем товару Відповідачеві, настання/ненастання строку для оплати, обґрунтованість стягуваних сум.
Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст.   4,   173-175   і ч. 1 ст.   193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення   Цивільного кодексу України   з урахуванням особливостей передбачених   Господарським кодексом України.
Відповідно до п. 1 ч. 2   ст. 11 ЦК України   підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі   ст. 265 ГК України   за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення містить   ст. 712 ЦК України.
Відповідно до ч.2   ст. 712 ЦК України   до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1   ст. 662 ЦК України   продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Статтею 193 ГК України   визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст.   525,   526 ЦК України   одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України   передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1   ст. 530 ЦК України, якщо   у   зобов`язанні   встановлений   строк   (термін)   його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1   ст. 612 ЦК України   боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України   встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням,   проведеним належним чином.
Статтею 611 ЦК України   встановлено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ст.   216-217,   230-231 ГК України   учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2   ст. 625 ЦК України).
Відповідно до   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У ст.ст.   76,   77 ГПК України   визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.   78,   79 ГПК України   достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.   Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.    Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України   передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі   ст. 13 ГПК України   судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи і докази Позивача не спростував.
Перевіривши доводи, докази та розрахунки Позивача, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Щодо доводів апеляційної скарги.          
Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.
Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист.
Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.
З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на власний розсуд обирати спосіб пред`явлення вимоги: або направити письмове повідомлення, або відразу пред`явити позов до суду.
Факт, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення спору у суді.
Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року  у справі № 905/1198/17, від 5 березня 2019 року у справі № 910/1389/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 916/1727/17.
Статтею 42 Господарського кодексу України   визначено, що підприємництво   це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відповідно до ч. 1   ст. 617 ЦК України, ч. 2   ст. 218 ГК України   та ст. 14-1т   Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Тобто, при виникненні форс-мажорних обставин сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
При цьому, листом Торгово-промислової палати України N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, лише засвідчено загальновідому обставину з приводу військової агресії Російської Федерації проти України, що є обставиною непереборної сили.
Разом з цим, такий лист не є сертифікатом у розумінні положень   Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"   та не є документом, виданим за зверненням апелянта з приводу неможливості виконання зобов`язань перед позивачем за укладеним між сторонами договором.
Саме по собі посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем, не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.     
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені?статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції  без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.     
Відповідно до?статті 129 Господарського процесуального кодексу України?судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.     
Керуючись статтями?129, 269,?275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-     

ПОСТАНОВИВ:     
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 у справі №904/5535/23 залишити без задоволення.     
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області 13.12.2023 у справі №904/5535/23 залишити без змін.     
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на? Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркет Трейд Дніпро".     
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.06.2024.

Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов                                                                                
                     
Суддя                                                                                                        Ю.Б. Парусніков      

Суддя                                                                                                        Т.А. Верхогляд