ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/6835/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Мороза В.Ф. (доповідач)
суддів:  Коваль Л.А., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Криворізької східної окружної прокуратури на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2024 (суддя Ліпинський О.В.) 
у справі № 904/6835/23 
за позовом Керівника Криворізької східної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Апостолівської міської ради, м. Апостолове, Дніпропетровська область 
до Фізичної особи-підприємця Протеняка Олександра Михайловича,  м. Апостолове, Дніпропетровська область  
про зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Керівник Криворізької східної окружної прокуратури (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Апостолівської міської ради звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Протеняка Олександра Михайловича про зобов`язання:
- повернути Апостолівській міській раді за актом приймання-передачі земельну ділянку комунальної форми власності з кадастровим номером 1220310100:03:003:1487 площею 0,0027 га, яка розташована за адресою: вул. Ветеранів (без номеру) в м. Апостолове, Криворізького району, Дніпропетровської області (далі - земельна ділянка) у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду;
- усунути перешкоди Апостолівській міській раді в користуванні земельною ділянкою, та суміжною (без кадастрового номеру) з нею земельною ділянкою площею 0,0035 га, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - торгового павільйону літ. Б-2, площею під забудовою 49,4 кв.м. та навісу літ. б, площею під забудовою 6,4 кв.м. (загальною площею під забудовою 55,8 кв.м.).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений договір оренди землі № 20/09 від 01.12.2009, на підставі якого відповідачу було передано в орендну земельну ділянку, припинив дію 31.01.2020, однак відповідач не здійснив повернення об`єкта оренди. Більш того відповідач на земельній ділянці та за її межами збудував двоповерховий прямокутний торговий павільйон за відсутності дозвільних документів та в порушення умов договору оренди № 20/09 від 01.12.2009 року, без письмової згоди орендодавця.
З огляду на невжиття Апостолівською міською радою належних та ефективних заходів спрямованих на захист інтересів держави прокурором подано даний позов до господарського суду.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2024 позовну заяву повернуто Прокуратурі.
Повертаючи позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174, ч. 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України (подання позову з порушенням правил об`єднання позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства) суд першої інстанції зазначив, що вимоги Прокуратури щодо зобов`язання відповідача після припинення дії договору оренди землі повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, однак вимогу про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом знесення самочинного будівництва належить розглядати за правилами цивільного судочинства, оскільки відповідач у правовідносинах щодо усунення перешкод виступає як фізична особа.
Не погодившись з вказаною ухвалою Прокуратурою подано апеляційну скаргу, згідно якої просила скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2024 у справі № 904/6835/23 та направити справу для продовження розгляду до господарського суду Дніпропетровської області.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що спір про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва має похідний характер від позовної вимоги про повернення земельної ділянки шляхом підписання акту прийому-передачі у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду, оскільки заявлені позовні вимоги обґрунтовуються прокурором обставиною незаконності зайняття під самочинне будівництво земельних ділянок комунальної власності, що унеможливлює законну та повноцінну реалізацію правомочностей власника щодо землі. Водночас, у наведеному випадку об`єднання позовних вимог спрямовано на ефективне та послідовне поновлення порушених прав територіальної громади міста Апостолове на земельні ділянки і відповідає принципу процесуальної економії. Відтак з урахуванням характеру спірних відносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі до фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правової природи юридичного спору та в цьому випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства. Окрім того, Прокуратура зазначала, що об`єкт самочинного будівництва, який за своїм функціональним призначенням є господарською спорудою та може використовуватися ФОП Протеняком О.М. у господарській діяльності, який має статус ФОП починаючи з 1996 року, тобто і на час побудови самочинного будівництва на земельних ділянках комунальної форми власності не відведених під забудову, та протягом всього часу її використання і по теперішній час, тож тимчасове припинення підприємницької діяльності ФОП носить суто формальний характер, оскільки  відповідач припинив підприємницьку діяльність 26.10.2023, а 03.01.2024 знову зареєструвався як ФОП. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від  05.02.2024, у складі колегії суддів: Мороз В.Ф. (головуючий), Коваль Л.А., Чередко А.Є., відкрито апеляційне провадження у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
22.05.2024 до апеляційного суду надійшло клопотання Прокуратури про здійснення судом розгляду справи з повідомленням сторін, оскільки, на переконання прокурора, вказана справа є складною, становить значний суспільний інтерес, враховуючи самочинне будівництво на землях комунальної власності.
Відповідно до ч. 1    ст. 271 ГПК України    апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Пунктом 6 частини    1  статті 255 ГПК України  передбачено, що    окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно з ч. 2    ст. 271 ГПК України    апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18,31, 32, 33, 34 частини 1  статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи наведене та те, що перегляду апеляційним судом належить ухвала суду першої інстанції про повернення позову без розгляду і спір не вирішується по суті, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи з повідомленням сторін.
Апеляційний суд, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга    підлягає задоволенню з наступних    підстав.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1  ст. 2 ГПК України).
Відповідно до положень  ст. 4 ГПК України  право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно зі  ст. 162 ГПК України  у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 та 4  ст. 45 ГПК України  сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у  ст. 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Повертаючи позов без розгляду суд першої інстанції послався на положення п. 2 ч. 5 ст. 174, ч. 4 ст. 173 ГПК України, оскільки встановив, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Протеняк Олександр Михайлович припинив підприємницьку діяльність 26.10.2023, а використання земельних ділянок під розміщення об`єкта самочинного будівництва, факт якого зафіксовано актом обстеження від 03.11.2023, здійснює як громадянин - фізична особа, а не як суб`єкт підприємницької діяльності, у зв`язку з чим вимогу про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом знесення самочинного будівництва належить розглядати за правилами цивільного судочинства, а іншу вимогу в порядку господарського.
Відповідно до ч. 4  ст. 173 ГПК України  не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 2 ч. 5  ст. 174 ГПК України  передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень  ст. 173 цього Кодексу).
Колегія суддів не погоджується з такою підставою повернення позову без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Апостолівській міській раді з позовом до ФОП Протеняк О.М. щодо повернення земельної ділянки та усунення перешкоди в її користуванні та суміжною земельною ділянкою, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з п.п. 1, 6, 15 ч. 1  ст. 20 ГПК України  господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
-  справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; 
- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
- інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Згідно з  Цивільним кодексом України,  Господарським кодексом України,  Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань",  однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що  у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи  (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності)  її  зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП (навіть діяльність якої припинено, як у даному випадку) відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. 
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 зі справи № 910/8729/18.
За змістом  ст. 173 ГПК України  в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Позовні вимоги у цій справі пов`язані між собою підставою виникнення, стосуються одного і того самого майна - земельної ділянки, що має наслідком повернення її власнику у разі задоволення позову. Водночас повернення майна без усунення перешкод шляхом приведення її у придатний до використання стан (знесення об`єкту самочинного будівництва) неможливе, тобто відповідно до  ст. 173 ГПК України  заявлені вимоги слід розглядати в межах однієї справи.
Cуд також має враховувати принцип процесуальної економії. Такий принцип господарського судочинства передбачає, що господарський суд, учасники судового процесу економно та ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ із дотриманням строків.
У наведеному випадку об`єднання відповідних позовних вимог не матиме наслідком суттєвого утруднення вирішення спору, а навпаки, дає можливість досягти процесуальної економії за однакових обставин.
Правовий висновок про те, що об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин, викладено у постанові Верховного Суду від  13.10.2019 у справі  № 922/1359/19.
Враховуючи помилкові підстави для повернення позовної заяви зазначені судом першої інстанції, встановивши обґрунтованість доводів    апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення    справи до господарського суду.
Відповідно до п. 6 ч. 1  ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 ГПК України  визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Положеннями ч. 3  ст. 271 ГПК України  передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського, розподіл судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами  ст. ГПК України.
Керуючись статтями  162, 174, 269, 271,  275-279 ГПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Криворізької східної окружної прокуратури на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2024 у справі № 904/6835/23 задовольнити.
Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2024 у справі № 904/6835/23 скасувати.
Справу № 904/6835/23 направити до господарського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      В.Ф.Мороз

Суддя                                                                                          А.Є.Чередко

Суддя                                                                                          Л.А.Коваль