ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2024 року
м. Харків
справа № 638/737/22
провадження № 22-ц/818/197, 231/24 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участі секретаря - Тітченко О.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус ХМНО Лавінда Наталія Олександрівна, нотаріус Шостої ХМДНК Афанас`єва Світлана Євгенівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2023 року та ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року постановлені у складі судді Агапова Р.О.,-
УСТАНОВИВ:
У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила визнати факт прийняття спадщини ОСОБА_4 за ОСОБА_5 , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 та застосувати наслідки недійсності, визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_4 , витребувати квартиру за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Позов обґрунтований тим, що 10.09.1999 виконавчим комітетом Харківської міської ради відповідно до Розпорядження № 47144 від 10.09.1999 ОСОБА_5 (матері позивачки) та ОСОБА_4 (сестрі позивачки) видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за реєстраційним № 1-99-201329. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Позивач вказує, що ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована разом із матір`ю, та в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину за нею шляхом фактичного вступу в володіння. 25.06.2015 року внесено відомості до ЄРДР за № 42015220040000075 щодо безвісного зникнення ОСОБА_4 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 року ОСОБА_4 оголошено померлою. Після відкриття спадщини в порядку ч. 1 ст. 1220 ЦК України, позивач звернулась до Шостої Харківської міської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а на початку 2022 року позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про спадщину на квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Натомість нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті її сестри, ОСОБА_4 , на підставі того, що відповідно до даних з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно спадкодавця не є власником квартири. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2014 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладений 01.03.2002 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та визнано право власності ОСОБА_6 на вказану квартиру. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року за апеляційною скаргою прокурора Московського району м. Харкова вказане рішення скасовано та у задоволені позову ОСОБА_6 відмовлено. Проте 26.06.2015 року ОСОБА_6 уклала Договір купівлі- продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , з ОСОБА_7 . В подальшому квартиру було відчужено двічі. Останнім власником спірної квартири є ОСОБА_2 . Позивач вважає, що квартира вибула від її сестри не з її волі незаконним шляхом, в результаті дій ОСОБА_6 , які мають ознаки шахрайства. Вказує, що ОСОБА_4 не втратила своє право власності на квартиру та на момент смерті була її власником, у зв`язку з чим позивач заявляє вимогу про визнання права власності на конкретний об`єкт нерухомості зі спадкового майна. Позивач наголошує на тому, що придбання квартири, яка перебувала під спором щодо незаконності вибуття у первісного власника не свідчить про добросовісність набувача, а свідчить або про змову із попереднім власником для відвернення негативних наслідків або про свідоме нехтування законами України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року позовну вимогу ОСОБА_8 про визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 залишено без розгляду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року виправлено описку в ухвалі 06.06.2023 та доповнено резолютивну частину ухвали наступним змістом: «Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 та застосування наслідків недійсності – закрити».
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2023 року позовні вимоги залишені без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що вимоги позивачки про визнання права власності як спадкоємиці є неефективним. Вимога щодо витребування майна не може бути задоволена, оскільки ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, придбання спірного майна здійснено із дотриманням вимог закону, право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. Відмова у задоволенні позову в цій частині, є також і підставою для відмови у задоволенні вимоги позову про визнання право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_4 . Вимога позивача у справі щодо встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 за ОСОБА_5 , незалежно від доведеності вимоги, не породжує для позивачки юридичних наслідків в межах справи про розгляд заявлених позовних вимог. 
Не погодившись з рішенням суду та з ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулись з апеляційними скаргами. 
Апеляційна скарга на рішення суду обґрунтована тим, що рішення суду є незаконним, оскільки викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовані норми матеріального права. Зауважує, що судом не повно встановлені обставини у справі та зроблені висновки що не відповідають фактичним обставинам у справі та вимогам закону. Судом застосовано нерелевантні постанови Верховного суду що є порушенням припису ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Апелянт наголошує, що до спірних правовідносин слід застосовувати ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки майно вибуло у власника поза її волею. Тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про витребування майна та визнання факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог. 
Апеляційна скарга на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року про виправлення описки в ухвалі 06.06.2023 обґрунтована тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року ( т. 2 а.с. 67) було задоволено клопотання представника позивача та залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_9 про визнання недійсним договору купівлі – продажу спірної квартири , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 26.06.2015 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року вищезазначену ухвалу доповнено в резолютивній частині наступним змістом: «Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 та застосування наслідків недійсності – закрити». Оскільки її заява про залишення без розгляду позовної вимоги не містила вимогу закрити провадження у справі, суд не мав підстав для такої процесуальної дії в розумінні ст. 255 ЦПК України. Тому апелянт просив ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року про виправлення описки в ухвалі 06.06.2023 скасувати та залишити останню без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. Посилається на те, що судом повно та всебічно встановлені обставини у справі та застосовано вимог закону та актуальна судова практика. ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку. На час її продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні жодні дані про обтяження або права спадкодавця позивачки на зазначену квартиру. До набуття нею права власності квартира неодноразово відчужувалася, але договори купівлі – продажу ніким не оспорювались та були дійсними. За таких обставин ОСОБА_2 добросовісно покладалась на відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та не могла знати про існування прав спадкодавця позивачки на спірну квартиру. Спірна квартира є її єдиним житлом, була набута у жахливому технічному стані та згодом повністю відремонтована. Витребування квартири з добросовісного володіння буде втручанням у мирне володіння її майном, що порушить справедливий баланс і покладе на неї надмірний тягар.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає задоволенню частково та апеляційна скарга на ухвалу суду – підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 21.02.1952 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 укладено шлюб, який зареєстровано за № актового запису 164, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_1 , запису 164. Дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_12 .
У шлюбі народились дві доньки: ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується свідоцтвами про народження:
- ОСОБА_13 Серії НОМЕР_2 , № запису 220, де батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_11 ;
- ОСОБА_4 . № 155907, № запису 882, де батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_11 .
В подальшому ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_14 у зв`язку з укладанням шлюбу, що підтверджується Витягом з ДРАЦС № 00016040669 від 24.10.2015 року щодо підтвердження дошлюбного прізвища та перебування її у шлюбі з ОСОБА_15 з відповідною зміною прізвища.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серії НОМЕР_3 , № запису 7778.
Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Харкова № 200/138 від 06.07.1982 року змінено умови договору найму: у зв`язку з тим, що основний наймач. ОСОБА_11 помер - вирішено змінити особовий рахунок на ім`я ОСОБА_5 , яка проживала за адресою АДРЕСА_1 разом із донькою, ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним Рішенням.
Розпорядженням Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду № 47144 від 10.09.1999 року вирішено передати квартиру за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в спільну сумісну власність в порядку безоплатної приватизації, що підтверджується відповідним Розпорядженям.
Виконавчим комітетом Харківської міської ради відповідно до Розпорядження № 47144 від 10.09.1999 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за реєстраційним № НОМЕР_4 та виготовлено Технічний паспорт.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 , Серії НОМЕР_5 , № запису 3493.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 року ОСОБА_4 оголошено померлою.
Заявою про прийняття спадщини від 04.01.2019 ОСОБА_1 звернулась до Шостої Харківської державної нотаріальної контори, де вказану заяву зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ №20.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.01.2022 №72/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не є власником вказаної квартири.
Також судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2014 визнано дійсним укладений 01.03.2002 між ОСОБА_6 та відповідачами – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
14 травня 2015 року рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2014 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу даної квартири дійсним та визнання права власності відмовлено.
26.06.2015 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_7 прийняла у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . В п.2 вказаного договору зазначено, що квартира належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2014
У подальшому, як зазначає позивач та не оспорює відповідач, 02 жовтня 2015 року ОСОБА_7 відчужила вказану квартиру ОСОБА_16 за договором купівлі-продажу.
13 березня 2017 року ОСОБА_16 за договором купівлі-продажу №455 передав у власність покупця ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року по справі № 643/15503/14-ц встановлено, що ОСОБА_5 знята з реєстрації за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_2 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З огляду на викладене, суд робить висновок, що на момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за вищезгаданою адресою.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Цивільний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року.
Враховуючи, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спірних відносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР.
Згідно запису в поквартирній карточці, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.07.72 по 17.02.2017.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_4 після смерті матері – ОСОБА_5 фактично вступила в управління спадковим майном. 
Судова колегія вважає доведеним факт прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 оголошено померлою та після її смерті відкрилась спадщина на належне останній на час смерті майно.
Таким чином заявлені позивачкою позовні вимоги про встановлення факту прийняття ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_5 є підставою для вирішення її вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та окремому вирішенню не підлягають. Тому у задоволенні зазначених вимог належить відмовити.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною п`ятою статті 1268 ТТК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
Відповідно до статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване.
Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Установлено, що 14 травня 2015 року рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2014 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири дійсним та визнання права власності відмовлено.
Зазначене свідчить про те, що квартира вибула з володіння ОСОБА_4 поза її волею. 
Проте, 26.06.2015 між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_7 прийняла у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . В п.2 вказаного договору зазначено, що квартира належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.12.2014, яке не набрало чинності та на час укладення договору купівлі – продажу було скасовано апеляційним судом.
25.06.2015 до ЄРДР були внесені відомості про безвісне зникнення ОСОБА_4 та високу ймовірність вчинення щодо неї протиправних дій.
02 жовтня 2015 року ОСОБА_7 продала Квартиру ОСОБА_16 за договором купівлі-продажу.
В грудні 2016 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом про  визнання  договору купівлі-продажу квартири за адресою:  АДРЕСА_1 , від 26 червня 2015 року, що укладений між ОСОБА_6  та ОСОБА_17  недійсним; просила  застосувати наслідки недійсності договору; визнати право власності на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1  за ОСОБА_4 ; скасувати державну реєстрацію за номером запису 194043350 від 13 березня 2017 року права власності ОСОБА_2  на спірну квартиру; витребувати цю квартиру у  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_4 . Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 січня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_16 про визнання права власності. Рішенням Дзержинського районного суду від 23.12.2021 у справі № 638/19671/16 – ц у задоволені позову було відмовлено ( т. 2 а.с. 150 – 160).
Крім цього, з серпня 2016 року в провадженні Дзержинського районного суду перебувала цивільна справа № 638 /14013/16 ц за позовом ОСОБА_16 про визнання ОСОБА_4 такою що втратила право користування спірною квартирою. ( т. 1 а.с. 86 – 87). 20.12.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була долучена ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 86 – 88).
Згідно даних єдиного реєстру судових рішень ухвалою Дзержинського районного суду від 28.04.2017 у цивільній справі № 638 /14013/16 ц позовну заяву  ОСОБА_16 до ОСОБА_4 , третя особа Дзержинський районний відділ у місті Харкові ДМС України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням – залишено без розгляду.
Наведене вище свідчить про те, що під час розгляду цивільної справи № 638/19671/16 – ц ОСОБА_16 13 березня 2017 року уклав договір купівлі-продажу № 455 спірної квартири і передав її у власність ОСОБА_2 . За змістом договору продаж вчинено за 662 195 грн, що відповідає ринковій вартості квартири. Докази того, що ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_2 про заявлені в судовому прядку права третіх осіб на Квартиру матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене судова колегія погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_18 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, проте не вважає обґрунтованим зроблений судом висновок про неможливість застосування до спірних правовідносин вимог статті 388 ЦК України, оскільки первісне вибуття Квартири  з володіння спадкодавця позивачки  відбулось без належної правової підстави - поза її волею.
Колегія суддів доходить висновків про наявність підстав для витребування Квартири на користь позивачки та, з огляду на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, що в цьому випадку є належним способом захисту порушеного права.
За обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року судова колегія зазначає наступне.
За змістом клопотання ОСОБА_19 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , останній просив залишити без розгляду позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу. 
За правилами п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 клопотання   ОСОБА_19 , який діє в інтересах  ОСОБА_1  задоволено. 
Ухвалою суду першої інстанції 13 жовтня 2023 року виправлено описку в ухвалі від 06.06.2023 та доповнено резолютивну частину висновком про необхідність закриття провадження у частині залишених без розгляду позовних вимог.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для виправлення описки, оскільки заява про залишення без розгляду частини позовних вимог не має наслідком закриття провадження у справі у відповідній частині відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 3998,75 грн за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись статтями 365, 366, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2023 року -скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Визнати право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за ОСОБА_4 .
Витребувати квартиру за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
В решті позовних вимог - відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року - задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року - скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору 3998 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 75 грн за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 23 квітня 2024 року.

Головуючий                                                                 О. Ю. Тичкова

Судді                                                                         О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук