П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/6961/23-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лелюк Олександр Петрович 
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
11 червня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військова частина НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - військова частина НОМЕР_2 в якому просив: 
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утримані військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утримані військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно посвідчення офіцера НОМЕР_3 від 15 березня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України.
06 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_4 , виданого Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 06 жовтня 2018 року.
Згідно Свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 виданого Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22 січня 2019 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є ОСОБА_1 , а матір`ю – ОСОБА_4 .
Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 , виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18 квітня 2023 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_1 , а матір`ю – ОСОБА_4 .
У відповідності до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 6 жовтня 2009 року, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є громадянин Латвійської Республіки ОСОБА_7 , матір`ю – ОСОБА_8 .
Як вбачається зі змісту рішення Лієпайського суду Латвійської Республіки від 06 лютого 2013 року, шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського району Управління юстиції міста Києва з актовим записом №486, розірвано. При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_11 відновлено дошлюбне прізвище – Стулій.
Листом №25331 від 17 липня 2023 року Вишневий відділ Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконання у Відділі станом на 14.07.2023 не перебуває виконавче провадження стосовно стягнення аліментів з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 .
Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/003192058 від 24 квітня 2023 року ОСОБА_4 з 22.04.2000 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
28 квітня 2023 року Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області видано посвідчення НОМЕР_8 , в якому вказано мати – ОСОБА_4 та батько – ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Пред`явник цього посвідчення має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.
04 травня 2023 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області видно довідку №207 про те, що згідно акту депутата ОСОБА_1 (1981 року народження) дійсно проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 з квітня місяця 2017 року по теперішній час разом з дітьми: ОСОБА_3 (донька, 2019 року народження), ОСОБА_5 (син, 2023 року народження), ОСОБА_6 (син, 2009 року народження).
08 травня 2023 року спеціалістами Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, яким встановлено, що сім`я складається з 7 чоловік: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_4 (мати), ОСОБА_12 (бабуся), ОСОБА_13 (дідусь), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_5 (син). Уповноважені особи Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області у Акті обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї вказали, що всі троє дітей знаходяться на утриманні ОСОБА_1 . Батько старшого сина ОСОБА_14 не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.
Відповідно до наказу №050604-к/тр від 05 червня 2023 року ОСОБА_4 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного (шестирічного) віку з 05 червня 2023 року по 15 квітня 2026 року.
У відповідності до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №34 від 19 червня 2023 року, виданою Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, до складу сім`ї ОСОБА_4 входять ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
03 липня 2023 року ОСОБА_4 складено заяву, адресовану командиру військової частин НОМЕР_9 , якою остання підтверджувала, що ОСОБА_1 утримує її, їхніх спільних дітей – ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та її сина – ОСОБА_6 . Отже, на утримані у ОСОБА_1 перебуває троє дітей віком до 18-ти років. Просила врахувати дану заяву при прийнятті рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підставою, визначеною абзацом 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
08 серпня 2023 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.
До вказаного рапорту позивачем було надано копії наступних документів: копія паспорту ОСОБА_1 ; копія паспорту ОСОБА_4 ; витягу з реєстру територіальної громади щодо місця проживання ОСОБА_4 ; свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 від 06.10.2018 року; свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_5 виданого Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22 січня 2019 року; свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_6 виданого Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18 квітня 2023 року; свідоцтво про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_10 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 6 жовтня 2009 року, батьком якого є громадянин Латвійської Республіки ОСОБА_7 , матір`ю – ОСОБА_8 ; вирок Лієпайського суду Латвійської Республіки від 06.02.2013 року; довідка про склад сім`ї №340 від 19.06.2023 року; довідка виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №207 від 04.05.2023 року; акт обстеження житлових умов проживання сім`ї від 08.05.2023 року; заява ОСОБА_4 від 03.07.2023 року посвідчення багатодітної сім`ї НОМЕР_8 від 28.04.2023 року; лист Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області №25331від 17.07.2023 року; наказ ТОВ «РОЗЕТКА.УА» №050604-к/тр від 05.06.2023 року.
Листом від 20 вересня 2023 року №1808Н/1020ОКП відповідач повідомив позивача про повернення поданого ним рапорту без реалізації у зв`язку з не підтвердженням ним права на звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).
У вказаному листі зазначено про те, що вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків лише за сукупності таких обставин: (1) такі діти не мають матері, батька, діда, аби, повнолітніх братів та сестер або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; (2) вітчим може надавати матеріальну допомогу. До рапорту позивачем не додано документів, що підтверджують неможливість інших близьких родичів, зазначених у статті 268 Сімейного кодексу України, здійснювати утримання ОСОБА_6 або відсутність таких родичів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – військова частина НОМЕР_9 листом від 27 вересня 2023 року повідомила позивача, що його рапорт не підлягає погодженню, у зв`язку з відсутністю документів до рапорту, що підтверджують неможливість інших близьких родичів, зазначених у статті 268 Сімейного кодексу України, здійснювати утримання ОСОБА_6 або відсутність таких родичів, лист Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області від 17.07.2023 року не може вважатись належним доказом того, що батько ОСОБА_6 не сплачує аліменти з огляду на те, що Сімейний кодекс України передбачає сплату аліментів і без відкриття виконавчого провадження.
Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.
Також Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 N 2212-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб.
Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 строком на 90 діб.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (під час воєнного стану): через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Отже, однією з підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану є перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Згідно обставин справи, позивач обґрунтовує наявність у нього підстав для звільнення з військової служби саме у зв`язку з перебуванням в нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та сина його дружини (пасинка) – ОСОБА_6 .
У зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.
Частиною третьою статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-III "Про охорону дитинства" (далі -    Закон №2402-III) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом частин першої та другої статті 15 Закону №2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами частин першої – третьої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною першою статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Відповідно до статті 265 Сімейного кодексу України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 Сімейного кодексу України).
Проаналізувавши наведені норми у подібних правовідносинах (стосуються звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з перебуванням у військовослужбовця на утриманні трьох і більше дітей), Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2023 року у справі №160/11228/23 дійшов правового висновку, що військовослужбовець, перебуваючи у шлюбі, має право на участь у вихованні дітей його дружини (за умови проживання однією сім`єю).
При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Отже, для звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, у випадку якщо одна із дітей не є його власною дитиною, такий військовослужбовець повинен надати докази на підтвердження його проживання однією сім`єю з дружиною та її дитиною (дітьми), а також докази того, що ця дитина (діти) не має батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або докази того, що мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри такої дитини з поважних причин не можуть надавати їй належного утримання.
Оскільки предметом цього позову є відмова військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби згідно абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утримані військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років), то судом надається оцінка тим документам, які були подані позивачем відповідачу до рапорту про звільнення та, відповідно, досліджувалися останнім при вирішенні поставленого військовослужбовцем питання.
Так, додані до рапорту копії паспортів, витягу з реєстру територіальної громади щодо місця проживання, свідоцтв про шлюб та народження, посвідчення багатодітної сім`ї свідчать про ступінь родинних зв`язків позивача, його місце проживання і членів його сім`ї, їх статус.
Згідно змісту довідки №207 від 04.05.2023 року, акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 08.05.2023 року, довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №340 від 19.06.2023 року, такі підтверджують проживання позивача з дружиною та дітьми однією сім`єю за адресою, за якою він не зареєстрований у встановленому законом порядку.
Суд зауважує, що сам факт проживання однією сім`єю не свідчить про перебування лише у позивача - ОСОБА_1 на утриманні всіх дітей, які з ним проживають.
При цьому у довідці №207 від 04.05.2023 року вказано, що зазначені у ній діти ( ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) знаходяться на утриманні батьків, тобто і мати, і батька вказаних дітей.
Посилання ж позивача на підтвердження своїх доводів про те, що лише на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей на акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 08.05.2023 року суд оцінює критично, адже у ньому не вказано на підставі чого (яких саме документів, показів тощо) особи, які здійснювали обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, дійшли висновку, що всі троє дітей (в тому числі пасинок позивача ОСОБА_6 ) перебуває на утриманні ОСОБА_1 .
При цьому суд звертає увагу на те, що у вказаному акті від 08.05.2023 року зазначено про проживання однією сім`єю з позивачем, його дружиною та трьома дітьми і ОСОБА_12 (бабуся ОСОБА_6 ) та ОСОБА_13 (дідусь ОСОБА_6 ).
Водночас з обставин справи вбачається, що позивачем до рапорту не було подано доказів того, що дід та баба ОСОБА_6 з поважних причин не можуть утримувати свого онука ОСОБА_6 (пасинка позивача).
Посилання у позові щодо неможливості ОСОБА_12 (бабуся ОСОБА_6 ) та ОСОБА_13 (дідусь ОСОБА_6 ) утримувати свого онука у зв`язку тим, що такі є пенсіонерами, суд оцінює критично, адже сам по собі статус пенсіонера не свідчить про неможливість здійснення утримання свого онука та не звільняє від такого обов`язку, встановленого Сімейним кодексом України.
Ні до рапорту, ні до позову не було подано доказів фінансової неможливості указаних осіб здійснювати утримання свого онука (зокрема, довідки про доходи тощо).
До того ж, про вказані обставини позивач у поданому рапорті відповідача взагалі не повідомляв, жодних доказів, в тому числі і доданих до позову пенсійних посвідчень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідачу не подавав, що унеможливило останнього надати свою оцінку таким аргументам позову.
Додані до рапорту вирок Лієпайського суду Латвійської республіки від 06.02.2013 року про розірвання шлюбу та лист Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №25331 від 17.07.2023 року не свідчить про відсутність у біологічного батька ОСОБА_6 можливості утримувати свого сина та нездійснення ним такого утримання в добровільному порядку.
Сама по собі заява ОСОБА_4 від 03.07.2023 року, додана до рапорту, не є належним доказом утримання позивачем пасинка.
До того ж, таку суд оцінює критично з огляду на безпосередню зацікавленість заявниці у звільненні її чоловіка з військової служби.
Щодо наказу ТОВ «РОЗЕТКА.УА» №050604-к/тр від 05.06.2023 року, згідно якого ОСОБА_4 (мати ОСОБА_6 ) перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного (шестирічного) віку, то такий також не підтверджує того, що на утриманні у позивача перебуває троє неповнолітніх дітей, включаючи пасинка.
Водночас аргументованих пояснень відносно того, що мати ОСОБА_6 – ОСОБА_4 - не може його утримувати з поважних причин позивачем у рапорті не зазначено.
Крім цього, позивачем у рапорті не вказано жодних відомостей про бабу та діда ОСОБА_6 з боку рідного батька – ОСОБА_9 , як і не надано жодних доказів відсутності таких відомостей.
В контексті доводів позовної заяви, що лише ОСОБА_1 здійснює утримання трьох неповнолітніх дітей, включаючи свого пасинка ОСОБА_16 , суд звертає увагу на те, що позивачем до рапорту (як і до позову) не було додано довідки про свої доходи та доходи своєї дружини, а також, як вже указувалося вище, довідки про доходи діда та баби трьох неповнолітніх дітей, які проживають однією сім`єю з позивачем згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 08.05.2023 року.
Не було подано ОСОБА_1 і рішення суду про встановлення факту утримання ним трьох неповнолітніх дітей, яке могло б слугувати підставою для висновку про наявність у нього права на звільнення з військової служби згідно абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.
Отже, дослідивши додані позивачем до рапорту про звільнення з військової служби документи, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що ОСОБА_1 не доведено того, що він дійсно утримує трьох неповнолітніх дітей, включаючи свого пасинка ОСОБА_16 . При цьому позивачем не подано доказів, які підтверджували б неможливість інших близьких родичів, зазначених у статті 268 Сімейного кодексу України, здійснювати утримання ОСОБА_6 (пасинка ОСОБА_1 ).
Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд вважає, що позивачем не було надано відповідачу (як і до позову) належних, достовірних та достатніх доказів, того, що в нього на утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років, включаючи його пасинка, мати, батько, дід та баба якого не можуть його утримувати з поважних причин.
За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У спірних відносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення даного позову відсутні.
Водночас суд зазначає, що позивач за наявності у нього інших документів, окрім тих, які були додані до рапорту від 08.08.2023 року, не позбавлений права звернення до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Курко О. П.