ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2046/24 Справа № 189/2242/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,
при секретарі - Шавкун Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної прокуратури
на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про захист спадкових прав,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що починаючи з 2006 року проживав однією сім`єю із ОСОБА_2 , ввів спільне господарство та здійснював за останнім догляд. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, площею 5,5600 га.
Будучи єдиним спадкоємцем померлого, особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, він звернувся до державної нотаріальної контори із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , але державним нотаріусом йому було роз`яснено, що у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку, у видачі свідоцтва буде відмовлено. 
У зв`язку із відсутністю оригіналів документів, зокрема, державного акту на право приватної власності на землю, він позбавлений можливості оформити спадкові права та вимушений звернутися до суду та просити суд встановити факт проживання однією сім`єю та визнати в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, що розташована на території Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, площею 5,5600 га.
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю понад п`ять років (з 2006 року до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, що розташована на території Великомихайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, площею 5,5600 га, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 092689, виданого Березівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 01 грудня 2000 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено факт проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, є таким, що правомірно набув право на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, позбавлений можливості оформити свої спадкові права.
Не погодившись з таким рішенням суду, Дніпропетровська обласна прокуратура звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до грубого порушення охоронюваних державою інтересів у сфері земельних відносин. Зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання, ведення спільного господарства та догляду за спадкодавцем, витрати на лікування та поховання, а саме фіскальні чеки, квитанції, платіжні доручення листування на вказану адресу, інші платіжні документи позивачем до суду надано не було, а тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення заявленого позову. Зазначає, що з урахуванням відсутності доказів спільного проживання однією сім`єю та інших спадкоємців, за заявою Березівської сільської ради, та в подальшому її правонаступника Великомихайлівської сільської ради земельна ділянка площею 5,5600 га колишнього колгоспу «Маяк» Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП №092689, виданого Березівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 01 грудня 2000 року, повинна була бути визнана відумерлою спадщиною та передана до комунальної власності Великомихайлівської сільської об`єднаної територіальної громади на, що суд першої інстанції уваги не звернув.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з огляду на наступне.
Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП №092689, виданого Березівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 01 грудня 2000 року, належала земельна ділянка площею 5,5600 га колишнього колгоспу «Маяк» Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. 
Позивач у липні 2022 року звертався до державної нотаріальної контори із проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , але державним нотаріусом йому було роз`яснено, що у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, йому буде відмовлено у видачі свідоцтва. 
У зв`язку із відсутністю оригіналів документів позбавлений можливості оформити спадкові права, та вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом, надав суду письмові пояснення свідків на підтвердження заявлених вимог. 
Встановивши доведення ОСОБА_1 факту постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю, суд першої інстанції вважав, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, правомірно набув право на спадкове майно, але у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, позбавлений юридичної можливості оформити свої спадкові права, тому за ним слід визнати право власності на земельну ділянку, в порядку спадкування за законом.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке. 
Згідно положень статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно положень стаття 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право наспадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Частиною четвертою стаття 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 , зобов`язаний був звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Законодавчим обмеженням строку для такого звернення фактично є один рік, тобто термін після спливу якого Великомихайлівська сільська рада зобов`язана була звернутися до суду із заявою при визнання спадщини відумерлою.
Статтею 1277 ЦК України закріплено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
З урахуванням відсутності доказів спільного проживання однією сім`єю та інших спадкоємців, за заявою Березівської сільської ради, та в подальшому її правонаступника Великомихайлівської сільської ради земельна ділянка площею 5,5600 га колишнього колгоспу «Маяк» Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії II-ДП №092689, виданого Березівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 01 грудня 2000 року, повинна була бути визнана відумерлою спадщиною та передана до комунальної власності Великомихайлівської сільської об`єднаної територіальної громади.
Враховуючи нездійснення Великомихайлівською сільською радою Синельниківського району заходів, спрямованих на оскарження рішення суду у справі №189/2242/22 в апеляційному порядку, у зазначеному випадку наявний як державний так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Слід звернути увагу, що судом першої інстанції безпідставно визнано достатніми, належними та допустими доказами для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом з ОСОБА_3 лише письмові пояснення двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Колегія суддів звертає увагу, що суд в оскаржуваному рішенні, посилаючись виключно на письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не звернув уваги на те, що вказані пояснення не відповідають встановленому цивільно-процесуальним кодексом порядку.
Зокрема, у статтями 90-93, 230-234 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи. У той же час такої процесуальної форми як надання письмових показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Аналогічні висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №200/17947/16-ц.
Окрім того, необхідно також звернути увагу на достовірність наданих письмових пояснень свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки відповідно до довідки Виконавчого комітету Великомихайлівської сільської ради №1279 від 13 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 у період з 01 січня 2005 року по 29 вересня 2011 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформації Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року зазначається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а актовий запис про смерть здійснено в книзі державної реєстрації актових записів про смерть Шклівської сільської ради Яворівського району Львівської області. Таким чином, ОСОБА_2 на момент смерті проживав у селі Шкло Яворівського району Львівської області.
Більше того, позивач звернувся до суду фактично через 11 років після смерті ОСОБА_3 , що також вказує на той факт, що вони не проживали разом та йому не було відомо, що останній на праві власності володіє земельною ділянкою. Зазначене свідчить про недостовірність письмових пояснень наданих свідками щодо здійснення догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_2 до дня його смерті.
Втім лише пояснення свідків при вирішенні питання про встановлення факту постійного проживання є недостатніми, тому що показання свідків, самі по собі, за відсутності інших доказів, не можуть свідчити про факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент його смерті (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету) до відкриття спадщини та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що належних та допустимих доказів на підтвердження ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків позивачем не надано, відсутні посилання на конкретні відповідні обставини та факти.
Аналогічні по суті висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 у справі № 466/3769/16, від 14 лютого 2018 у справі №129/2115/15-ц, від 24 вересня 2020 у справі №534/1318/17, від 01 вересня 2021 у справі №523/9720/17.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріалів справи не містять.
З огляду на зазначене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки позивачем під час розгляду справи не подано належних, допустимих та достовірних доказів проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, та суд першої інстанції дійшов помилкових висновків при винесенні оскаржуваного рішення на підставі доказів, які не відповідають вимогам статтей 76-81 ЦПК України та не можуть бути покладені в основу рішення.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів доходить висновку, що звернення ОСОБА_1 до суду фактично через 11 років після смерті ОСОБА_3 , проживання спадкодавця ОСОБА_2 на момент смерті у селі Шкло, Яворівського району Львівської області та реєстрація у іншому населеному пункті, неналежні за формою та недостовірні за змістом письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відсутність інших доказів на підтвердження спільного проживання, ведення спільного господарства та догляду за спадкодавцем, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратурипідлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2381,76 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури – задовольнити.
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року –скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 2381,76 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна