ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2302/24 Справа № 212/11421/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                Корчистої О.І.
суддів:                         Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/11421/21 за позовом Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року,

встановив:

У грудні 2021 року Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» (далі за текстом КП «Кривбасводоканал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення.
Позов обґрунтований тим, що позивач є постачальником послуг з питного водопостачання за адресою проживання відповідача: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є власником домоволодіння, та не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2021 року. Оскільки відповідач не здійснює оплату за отримані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом.
У зв`язку з викладеним просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 7 577,82 гривень, 3% річних у розмірі 165,25 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 440,07 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270 гривень.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року позовні вимоги КП «Кривбасводоканал» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 7 577,82 гривень, 3% річних у розмірі 165,25 гривень, суму індексу інфляції в розмірі 440,07 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року та визнати його неналежним відповідачем. При цьому, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами. Посилається, що він не є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , договірних відносин з КП «Кривбасводоканал» не мав і не має, оскільки водопостачання не було з 2010 року, висить пломба, а право користування всіма водогонами отримав сусід з 2013 року. Зазначає, що позовні вимоги стосуються фактично іншої адреси, а саме: АДРЕСА_1 . Вважає, що у нього, як в зареєстрованого родича власника, виникають правові відносини не з позивачем, а з власником, якому він повинен солідарно передавати кошти для сплати за комунальні послуги. Тому він не може зрозуміти, яке відношення має до нього КП «Кривбасводоканал» та коли почалися з ним правовідносини і згідно яких цивільних актів. Просить визнати його неналежним відповідачем, оскільки суду він повідомляв, що 20 років прожив у м. Харків. 
Також просить скасувати рішення суду першої інстанції, залишити позов водоканалу без розгляду, оскільки позивач не надав докази необхідні для розгляду справи; визнати акт водоканалу, як доказ права власності ОСОБА_2 на фактично надані послуги з водопостачання; визнати єдиним власником наявних водогонів та мереж водопостачання відповідно до рішення суду від 2013 року та ухвали 2018 року ОСОБА_2 ; визнати його правовідносини з позивачем недійсними; визнати, що суд не всебічно і не в повному обсязі встановив обставини справи під час розгляду; визнати, що суд помилився у встановленні відносин, належного відповідача, власника та обов`язків, що виникають; скасувати боргове зобов`язання, визнати факт, що він не власник і не може захищати в повному обсязі свої права, коли справа стосується майнових прав іншої особи; визнати невстановленими терміни початку правовідносин. Посилається, що помилково встановивши цивільно-правові відносини, суд невірно застосував норми матеріального права, тому просить скасувати рішення суду, оскільки суд ухвалив рішення про стягнення з нього боргу за спожиті кимось іншим послуги. 
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Кривбасводоканал», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, посилається, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року залишити без змін. 
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами в розумінні статті 423 ЦПК України. В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач повідомляв про існування судового рішення про поділ будинку між співвласниками, проте жодного доказу вказаного не надав. Твердження відповідача, що з 2010 року водопостачання за вказаною адресою припинено, висить пломба, а права користування всіма водогонами отримав сусід за рішенням суду 2013 року не відповідає дійсності, так як водопостачання за адресою АДРЕСА_2 не припинялося. Лише в 2017 році водопостачання було обмежено та запірна арматура була опломбована пломбою № 41952528, про що було складено акт від 21 липня 2017 року, який долучено позивачем до позовної заяви. Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , позивач зазначив, що відповідач є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 та згідно законодавства є споживачем послуг з централізованого водопостачання за вказаною адресою. Реєстрація відповідача за вказаною адресою підтверджується довідкою відділу місця реєстрації, копією паспорта відповідача та довідкою про взяття на облік внурішньопереміщеної особи, де зазначено місце реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Відповідно до норм діючого законодавства, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Будучи зареєстрованим з 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 відповідач жодного разу не звертався до КП «Кривбасводоканал» на виконання свого обов`язку передбаченого п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з повідомленням про зміну свого фактичного місця проживання та заявою про припинення у зв`язку з цим нарахувань за послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Жодної інформації про непроживання за місцем реєстрації ОСОБА_1 та інформації про фактичну кількість осіб, які проживають у будинку КП «Кривбасводоканал» не надавалося. Також посилається, що не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє відповідачів від обов`язку оплачувати надані послуги. Тому посилання відповідача на відсутність договірних відносин з позивачем як на підставу для відмови у задоволенні позову є помилковим. 
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і яка не входить до переліку справ зазначених у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, які не можуть бути розглянуті в прядку спрощеного позовного провадження, враховуючи характер спірних правовідносин, справа розглядається без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено, що КП «Кривбасводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на обслуговуванні у КП «Кривбасводоканал», на який відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на послуги з водопостачання та водовідведення.
Згідно розрахунку суми боргу за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2021 року сума заборгованості становить 7 577,82 гривень. (а.с. 4)
Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат в сумі 440,07 гривень та 3% річних в сумі 165,25 гривень. (а.с. 6)
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. При цьому судом враховано, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
Також, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, КП «Кривбасводоканал» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24.06.2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють  основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини 2 статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_1 і позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача, тому доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині апеляційним судом не приймаються. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Частиною третьою статті дев`ятої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначених норм, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 09 вересня 2004 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 14, 44), а тому має нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, з оплати послуг централізованого водопостачання та водовідведення.
Крім того, відповідно п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача.
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що фактично за адресою: ОСОБА_1 не проживає і тому не несе відповідальність з оплати житлово-комунальних послуг за адресою місця реєстрації, колегією суддів апеляційного суду не приймаються, як такі, що спростовуються вищевикладеним.
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , за період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2021 року, у визначеному позивачем розмірі, що становить 7577,82 гривень.
Крім того, відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для про задоволення позовних вимог АТ «Кривбасводоканал» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань з квітня 2014 року по жовтень 2021 року, а саме: інфляційні втрати в сумі 440,07 гривень та три відсотки річних в сумі 165,25 гривень.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вимоги апеляційної скарги щодо визнання права власності на водогін ОСОБА_2 , щодо визнання недійсними правовідносин відповідача з позивачем, про скасування боргового зобов`язання відповідача, встановлення факту, що ОСОБА_1 не є власником, не можуть бути вирішені апеляційним судом під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду, оскільки з відповідним позовом відповідач до суду не звертався, вказані позовні вимоги не були предметом розгляду судом першої інстанції, а відповідно положень ч. 1,6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.  374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 травня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста