П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 489/858/24	

Перша інстанція: суддя Микульшина Г.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Чучуй Дмитра Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

06 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Чучуй Дмитра Анатолійовича, до Управління патрульної поліції в Миколаївській області (далі – УПП в Миколаївській області), Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.01.2024 серії БАД №046981, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях відповідного складу.
Окрім того, до складу позовних вимог ОСОБА_1 входило визнання протиправними дій поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 122 КУпАП, адже вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі – Правила дорожнього руху) не порушував.
Так, позивач стверджує про те, що 28.01.2024, приблизно о 14:35 год., від`їжджаючи від адреси свого проживання разом з дружиною, яка сіла за кермо транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вони поїхали в бік автовокзалу.
Виїхавши на вул. Пограничну у м. Миколаєві, яка має три смуги в одному напрямку, дружина, зайнявши вільну смугу, продовжувала рух в крайній лівій смузі, а праворуч від неї, в середній смузі, рухалась колона автомобілів більше двох.
Розуміючи, що їй потрібно перестроїтися в середню смугу для подальшого виконання повороту праворуч, виконуючи випередження, дружина помітила поліцейських, які здійснювали фіксацію з вимірювання швидкості приладом TruCam та один з них почав розмахувати сигнальним диском. Зрозумівши, що поліцейські зупиняють не їх автомобіль, дружина продовжила рук в бік автовокзалу.
Далі, як пояснював ОСОБА_1 , не доїжджаючи до автовокзалу, біля пішохідного переходу, дружина вийшла з авто, а він сів за кермо автомобіля та продовжив рух, заїхавши на парковку автовокзалу.
Зачинивши автомобіль, як стверджує позивач, він пішов в бік магазину «Кошик». Почувши, що когось кличуть, обернувся та побачив поліцейських, які його кликали.
Провівши з ним бесіду, поліцейські склали щодо нього спірну постанову.
Резюмуючи обставини для визнання оскаржуваної постанови протиправною, ОСОБА_1 наголошує, що передусім, в момент вчинення адміністративного правопорушення не перебував за кермом транспортного засобу, а також вимірювання швидкості відбувалося приладом TruCam, який в порушення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не був розміщений стаціонарним способом, а тримався в руці.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд скасував спірну постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та закрив справу про адміністративне правопорушення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , в частині визнання протиправними дій поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності,  суд відмовив.
Головним аргументом суду першої інстанції для задоволення позову було відсутність належних, достовірних та неспростовних доказів на підтвердження того, що 28.01.2024, на час здійснення працівниками поліції вимірювання швидкості руху автомобіля ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом вказаного автомобіля перебував саме ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд відзначив, що працівники органів і підрозділів Національної поліції України при розгляді справ про адміністративні правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а тому не наділені самостійною процесуальною правоздатністю в рамках розгляду справ з приводу рішення про притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги складається з того, що позивач порушив підпункт 12.4 пункту 12 Правил дорожнього руху, перевищивши встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті на 28 км/год.
Факт порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, як зазначає скаржник, підтверджується відеоматеріалами, які наявні в матеріалах справи.
При цьому, скаржник зауважує, що суд першої інстанції не надав цим відеоматеріалам належної оцінки, адже на одному із них міститься, як поліцейський здійснює фіксацію на прилад TruCam, як його напарник подає жест про зупинку транспортного засобу ВАЗ 211540 з реєстраційним номером НОМЕР_1 та ігнорування водієм вимоги поліцейського.
На іншому відеозаписі з автомобільного відеореєстратора, як указує скаржник, зафіксовано переслідування транспортного засобу позивача з подальшою його зупинкою.
Присутній також в матеріалах справи, за твердженням представника Департаменту патрульної поліції відеозапис із камер зовнішнього відеоспостереження магазину «Кошик», на якому зафіксовано як водій ВАЗ 211540 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , заїжджає на паркування автовокзалу, зупиняється та максимально швидко покидає транспортний засіб, рухаючись в невідомому напрямку, після чого одразу приїжджає екіпаж патрульної поліції.
На думку скаржника, даний відеозапис доводить, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляцію.

Апеляційний розгляд справи було призначено на 09 травня 2024 року о 10:00 год. про що сторони повідомлені належним чином.
Від учасників справи надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги без їх участі.
У зв`язку з тим, що станом на 09 травня 2024 року справа ще на надійшла до суду апеляційної інстанції, секретарем судового засідання була складена довідка про те, що розгляд справи відбудеться в порядку письмового провадження після її надходження до суду апеляційної інстанції.
20 травня 2024 року дана справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи.

28.01.2024 інспекторами УПП в Миколаївській області, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20, серійний номер 008349, у ручному режимі, було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Пограничній, біля будинку 159 зі швидкістю 78 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год, порушивши підпункт 12.4 пункту 12 Правил дорожнього руху.
Інспектором поліції було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу, але водій, проігнорувавши відповідну вимогу інспектора, не зупинився та продовжив рух.
У зв`язку з тим, що правопорушник намагався уникнути відповідальності та сховатися
інспектори, наздогнавши вказаний транспортний засіб, з`ясувавши, що за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 склали щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 340 грн. (частина 1 статті 122 КУпАП) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №046981 від 28.01.2024.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.
Підпунктом 12 пункту 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, вважав, що матеріали справи не містять достовірних доказів, що, в момент перевищення швидкості, за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 .
Водночас, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, позаяк дослідивши відеозаписи, які наявні в матеріалах справи, встановила правдивість обставин, про які, наголошував в апеляції, представник Департаменту патрульної поліції.
Це, зокрема, ігнорування водієм транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимоги патрульного поліцейського зупинитися, а також обставини того, що із транспортного засобу, який був припаркований на автовокзалі, ОСОБА_1 вийшов зі сторони, де знаходиться водійське місце.
Доводи ОСОБА_1 , що після вчинення правопорушення, його дружина, яка перебувала за кермом, вийшла з автомобіля, а він сів за кермо, суд апеляційної інстанції оцінює критично, вважаючи, що часу для таких дій не було.
Такий свій довід суд апеляційної інстанції пояснює тим, що після відмови водія зупинитися, патрульні одразу почали наздоганяти транспортний засіб порушника, наздогнавши його на паркуванні біля магазину «Кошик», що підтверджується записами відеореєстратора.
За таких умов та наявних доказів, у суду апеляційної інстанції відсутні сумніви в тому, що за кермом транспортного засобу ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у момент перевищення швидкості руху, перебував саме ОСОБА_1 .
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.
Окрему увагу слід приділити тому, що ОСОБА_1 є діючим співробітником поліції, який повинен не тільки дотримуватися Правил дорожнього руху, але й спонукати інших у цьому.
Отже, якщо ОСОБА_1 , як він стверджує, не перебував за кермом транспортного засобу, то він мав сприяти встановленню особи, яка безпосередньо порушила вимоги Правил дорожнього руху задля прийняття відповідної постанови щодо такої особи.
Головне завдання поліцейського протидіяти злочинності, підтримувати громадський порядок і безпеку.
Обґрунтуванням позову також було те, що вимірювання швидкості відбувалося приладом TruCam, який в порушення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не був розміщений стаціонарним способом,  а тримався в руці.
Аналіз рішення суду першої інстанції показав, що суд не надав цим доводам правової оцінки, поважавши їх другорядними, адже ключовим питанням було встановлення особи правопорушника.
Позаяк колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що правопорушення вчинив ОСОБА_1 , є підстави, на її думку, для надання правової оцінки його доводам щодо законності показників лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20.
Так, варто уваги, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху транспортних засобів, а тому даний прилад фіксує правопорушення в автоматичному режимі, навіть у випадку тримання посадовою особою (інспектором) його в руках.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі – Закон № 580-VIII), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Аналіз даної статті, а саме її конструкції «поліція може», свідчить про право, а не обов`язок поліції закріплювати, монтувати/розміщувати, зокрема фото- і відеотехніку.

Слід зазначити, що, відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.
Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля лазерним вимірювачем швидкості TruCam з руки інспектора, не може дати більшу похибку, ніж передбачено заявленими характеристиками даного приладу.

Висновуючи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення від 28.01.2024 серії БАД №046981 прийнята, посадовою особою Департаменту патрульної поліції, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, зробив висновки, що не відповідали обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення, в частині задоволених позовних вимог, та ухвалення, в цій частині, нового рішення про залишення без змін постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.01.2024 серії БАД №046981, а позовної заяви ОСОБА_1 – без задоволення.

Відповідно до вимог статті 139 КАС України, ОСОБА_1 не має права на відшкодування судових витрат.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Миколаївській області Чучуй Дмитра Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – скасувати, в частині задоволених позовних вимог.
Ухвалити у скасованій частині нове рішення про залишення без змін постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 28.01.2024, серії БАД №046981.
Позовну заяву ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2024 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Ю. М. Градовський

суддя                                                             Л. П. Шеметенко