УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 травня 2024 року
м. Київ
Справа № 285/1131/15-к
Провадження № 51-1063 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу (доповнення) засудженого ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2024 року,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вказані судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги. 
Зокрема серед недоліків було зазначено те, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2)  неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які мають співвідноситися зі змістом оскаржуваних рішень та підставами їх ухвалення.
Крім цього, серед недоліків було зазначено, що у касаційній скарзі не вказувалося, у чому саме полягають порушення, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, які є підставою для їх скасування.
Було зазначено, що засудженим не вказано, в чому конкретно полягає невідповідність оскаржуваної ухвали апеляційного суду положенням ст. ст. 370, 419 КПК України. 
Також зазначалося, що вимоги, які були зазначені в касаційній скарзі              засудженим ОСОБА_4 , не узгоджувалися з положеннями ст. 436 КПК України.
Засудженому роз`яснювалось, що відповідно до ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Тому серед недоліків було зазначено, що в поданій касаційній скарзі засуджений просить переглянути справу та винести правильне повноцінне рішення. Зазначене прохання не узгоджувалося з положеннями ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Як убачається з наявної у матеріалах провадження розписки, копія ухвали касаційного суду про залишення касаційної скарги без руху була вручена               засудженому ОСОБА_4 15 травня 2024 року в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)».
28 травня 2024 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга (доповнення) ОСОБА_4 , датована 20 травня 2024 року, яка, однак, не містить даних про усунення указаних вище недоліків. 
В касаційній скарзі (доповненні), засуджений знову не зазначає конкретних підстав для скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачених ст. 438 КПК України, а також не наводить обґрунтування вимог касаційної скарги із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
В касаційній скарзі (доповненні) засуджений ОСОБА_4 , хоч і посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України), однак при цьому вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, й зосереджує свою увагу на аспектах незгоди з оцінкою доказів судом, наполягаючи на власній думці щодо такої оцінки. Але указані аспекти в силу положень статей 433, 438 КПК України не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім цього, засуджений ОСОБА_4 , звертаючись повторно до суду, просить переглянути справу та винести правильне доцільне рішення. 
Таким чином, прохальна частина касаційної скарги (доповнення) також не відповідає вимогам ст. 436 КПК України з огляду на те, які рішення має право ухвалити суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Оскільки суд касаційної інстанції згідно з положеннями ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі обґрунтування вимог в контексті положень статей 412-414, 438 КПК України, невідповідність вимог касаційної скарги приписам ст. 436 КПК України перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому повторне залишення касаційної скарги без руху чинним КПК України не передбачено. 
Таким чином, у наданий строк засуджений недоліки касаційної скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її потрібно йому повернути.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України, у межах строку на касаційне оскарження. У разі пропуску строку на касаційне оскарження з поважної причини, він може бути поновлений за заявою особи, яка подає касаційну скаргу, в порядку, передбаченому КПК України.
Керуючись положеннями ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2024 року. 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                 ОСОБА_3