ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3776/24 Справа № 405/6265/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – судді: Барильської А.П.,
       суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О. 
       за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним одностороннього правочину, -

ВСТАНОВИВ: 
       У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») про визнання недійсним одностороннього правочину.
       В обґрунтування позову посилався на те, що з 26 жовтня 2013 року він є клієнтом АТ «А-Банк» та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк. 22 червня 2023 року відповідач в односторонньому порядку розірвав із ним, як клієнтом банківського обслуговування, ділові відносини. Про прийняте рішення відповідач повідомив його листом на електронну пошту, у месенджерах, а також у мобільному застосунку. 30 серпня 2023 року АТ «А-Банк» закрив його рахунки у Банку. АТ «А-Банк» встановив йому «неприйнятно високий ризик за результатами переоцінки ризику клієнта» і посилався на законні підстави абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», що стало причиною розриву ділових відносин в односторонньому порядку. При цьому, АТ «А-Банк» жодними належними та допустимими доказами не довів обґрунтованості підстав прийнятого рішення, а також не надав інформації, яка б підтверджувала існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику, тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ «А-Банк» щодо розірвання договору банківського обслуговування від 22 червня 2023 року; визнати недійсним рішення АТ «А-Банк» щодо встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки ризику клієнта; стягнути судові витрати з оплати судового збору.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2024 року в задоволені позову відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини по даній справі. Вказував, що жодного ліміту надходжень грошових коштів на карту не встановлено. Він надав всю необхідну інформацію та документи, які необхідні для здійснення перевірки. Суд своїм рішення проігнорував Конституцію України. Чинне законодавство України не забороняє фінансових операції із криптовалютою, а інструкції Банку суперечать законодавству. 
       04 квітня 2024 року АТ «А-Банк» надали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказують про те, що позивач використовував рахунок фізичної особи для підприємницької діяльності, що є неприпустимим. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що  26 жовтня 2013 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
       Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви від 26 жовтня 2013 року, остання містить анкетні дані ОСОБА_1 о. та його підпис. Крім того, у ній зазначено, що позивач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Пам`яткою клієнта і Тарифами які надані йому для ознайомлення.
       17 квітня 2022 року відповідач направив позивачу повідомлення про перевищення ліміту надходжень на картку, в якому просив надати додаткову інформацію, оскільки законодавство вимагає здійснювати аналіз фінансових операцій клієнтів. Також відповідач зазначив, що для збільшення ліміту надходжень на карту клієнта, позивачу необхідно протягом п`яти днів надіслати документи, що підтверджують походження коштів та документи, що показують регулярних дохід.
       У відповідь на даний лист позивач ОСОБА_1 о. 18 квітня 2022 року направив лист, в якому зазначив про своє бажання збільшити ліміт надходжень на карту на постійній основі та вказав, що кошти на рахунки він вносив особисто через термінали і каси Банків. Також позивач вказав, що він працює й додає документи, що підтверджують його фінансові можливості і джерела походження грошових коштів. Окрім іншого, вказав, що на його рахунки вносили кошти й інші особи, які є громадянами України, з якими позивач здійснює діяльність з купівлі-продажу віртуального активу (криптовалюти) через сайт binance.com/uk-UA.
       На даний лист ОСОБА_1 о. відповідач направив відповідь-повідомлення від 20 квітня 2022 року в якому вказав, що при приведенні поточних операцій з криптовалютою не дотримуються вимоги ст. 14 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме: не використовується правило, щоб усі перекази супроводжувались: 1) інформацією про платника податків (ініціатора переказу); 2) інформацією про отримувача переказу коштів. Проведення подібних операцій через рахунки Банку наражає Банк на застосування штрафу зі сторони НБУ. З метою недопущення накладання на Банк штрафів за проведення операцій з криптовалютою, відповідач попросив позивача не використовувати в подальшому рахунки в Банку для подібних операцій.
       В Довідці АТ «А-Банк» по клієнту ОСОБА_1 о. викладено висновок в якому зазначено, що: 1) 18 квітня 2022 року клієнт досяг встановлених лімітів надходжень, у зв`язку з чим Банком було направлено відповідний запит ОСОБА_1 .о. для отримання пояснень та підтверджуючих операції документів. Проаналізувавши надані документи та пояснення (клієнт надав документи та інформацію про торгівлю криптовалютою на біржі Binance – binance.com), відповідно до затверджених у Банку інструкцій щодо роботи в подібних ситуаціях клієнту було направлено попередження з проханням не використовувати надані рахунки Банку для подібних операцій. 2) 21 червня 2023 року Клієнт знову потрапив під встановлені правила перевірки надходжень, а під час проведення Банком додаткового вивчення повідомив, що продовжує займатись торгівлею криптовалютою 3) враховуючи те, що клієнт знехтував проханням Банку не використовувати рахунки Банку для проведення операцій з криптовалютою, 23 червня 2023 року Банк повідомив ОСОБА_1 про прийняте Банком рішення розірвати укладені з фізичною особою договори та закрити поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки Банком ризику клієнта.
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з врахуванням встановлених обставин, виходив із того, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів та правових підстав для задоволення позову. Враховуючи положення законодавства, Умови та правила надання банківських послуг АТ «А-Банк», а також затверджених в Банку Програми та Інструкції, які регулюють процес встановлення клієнту статусу неприйнятно високого ризику, судом встановлено, що АТ «А-Банк» під час аналізу фінансових операцій позивача, на підставі наявних документів та відомостей, обґрунтовано встановив ОСОБА_1 о. неприйнятно високий ризик, у зв`язку із чим прийняв рішення про відмову від підтримання ділових відносин із позивачем, шляхом розірвання укладених з фізичною особою договорів та закриття поточних рахунків.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно з ч.ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
       Відповідно до ч.1 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
       Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.
       Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
       Відповідно до статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки.
       Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
       За змістом пункту 3 частини другої статті 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
       28 квітня 2020 року набув чинності Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», у відповідності до Прикінцевих та перехідних положень якого статтю 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» виключено.
       У відповідності до частини шостої статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.
       Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати посилені заходи належної перевірки щодо клієнтів, ризик ділових відносин з якими (ризик фінансової операції без встановлення ділових відносин яких) є високим.
       Відповідно до пунктів 2, 3 розділу ІІ "Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення" затверджених наказом Міністерства фінансів України від 08 липня 2017 року № 584 суб`єкт самостійно визначає та відображає у внутрішніх документах з питань фінансового моніторингу метод та порядок оцінки ризику з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. Суб`єкт періодично переглядає власні критерії ризику, а також заходи з управління ризиками з метою їх актуалізації та врахування змін, які відбулися в діяльності самого суб`єкта та в законодавстві у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
       У пункті 1 розділу VІ Критеріїв передбачено, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, визначені у додатку 2 до цих Критеріїв. Суб`єкт самостійно може визначати додаткові критерії ризику для фінансових операцій з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта. У разі виявлення суб`єктом фінансової операції, яка може мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, суб`єкт вживає всіх необхідних заходів для з`ясування, чи підлягає така фінансова операція внутрішньому фінансовому моніторингу. Суб`єкт самостійно визначає, які критерії ризику (крім критеріїв, передбачених Законом, нормативно-правовими актами відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу) використовуються ним під час встановлення ділових (договірних) відносин, а які - у процесі подальшого обслуговування клієнтів з урахуванням вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта.
       Пункт 2 Додатку №2 Критеріїв передбачає, що критерії ризику для фінансових операцій, які можуть мати ризик легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення для суб`єктів, крім банків, при наданні клієнту будь-яких послуг, зокрема, у випадках очевидної невідповідності вхідних/вихідних платежів дійсному призначенню платежу.
       Частиною першою статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
       Правовий аналіз вказаних норм права вказує на те, що приписи статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі, шляхом розірвання договорів, до чого власне і відсилає пункт 3 частини другої статті 1075 Цивільного кодексу України.
       Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Частиною 1,6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №761/28762/18 зроблено висновок про те, що за відсутності обставин, які б свідчили про те, що банком при встановлені позивачу неприйнятно високого рівня ризику було дотримано процедури, встановлені законодавством та/або внутрішніми документами банку, що підтверджується відповідними доказами, розірвання договорів є неправомірним.
       Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 910/7161/19, від 25 квітня 2019 року у справі № 910/1555/18, від 16 жовтня 2018 року у справі № 910/21320/17 та від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договорів з вказаних підстав не може бути необмеженим, у зв`язку із чим необхідним є дослідження підстав та обґрунтованості встановлення клієнту відповідної категорії ризику, виходячи з обставин кожної конкретної справи.
       У справі, яка переглядається колегією суддів встановлено, що сума фінансових операцій позивача перевищила ліміт надходження коштів на картку 600000 гривень за 60 днів, у зв`язку з чим, Банк з метою здійснення аналізу фінансових операцій, 17 квітня 2022 року направив позивачу листа про надання інформації й документів на підтвердження походження даних коштів. ОСОБА_1 о., в свою чергу, повідомив Банк, що він здійснює діяльність з купівлі-продажу віртуального активу (криптовалюти) через сайт ІНФОРМАЦІЯ_1 -UA.
       Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати кожен із заходів належної перевірки (ч. 2 ст. 11 Закону України від 06 грудня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
       Належна перевірка здійснюється в разі: проведення фінансової операції з віртуальними активами на суму, що дорівнює чи перевищує 30 тисяч гривень; виникнення сумнівів у достовірності чи повноті раніше отриманих ідентифікаційних даних клієнта; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами, якщо сума фінансової операції дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону. (ч. 1 ст. 11 Закону України від 06 грудня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
       Частиною 4 ст. 11 Закону України від 06 грудня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» також визначено, що залежно від рівня ризику проведення фінансової операції належна перевірка клієнта здійснюється також у разі проведення ним кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону, тобто фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень.
       Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу (абз. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України від 06 грудня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
       Як вбачається із матеріалів справи, в АТ «А-Банк» діють Програма управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу (далі - Програма) та Інструкція відпрацювання алертів операційного центру (далі – Інструкція), які регулюють процес встановлення клієнту статусу неприйнятно високого ризику.
       Згідно із затвердженими в Банку Інструкціями щодо роботи в подібних ситуаціях, позивачу попередньо було направлено попередження з проханням не використовувати надані рахунки Банку для подібних операцій.
       Відповідно до Інструкції, використання рахунків в банку для здійснення операцій які пов`язані з торгівлею криптовалютою, тягне за собою розгляд питання про припинення відносин з таким клієнтом та закриття рахунків.
       Тобто, внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу банка, чітко визначено заборону клієнтам використовувати рахунки банку для здійснення операцій які пов`язані з торгівлею криптовалютою, що узгоджується з положеннями Закону України від 06 грудгня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та про що повідомлено позивача шляхом направлення відповідного попередження.
       Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей (ч. 1 ст. 15 Закону України від 06 грудня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).
       Отже, виходячи з аналізу зазначених норм Закону, Банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.
       Як вбачається із матеріалів справи, 21 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 о. повторно потрапив під встановлені правила перевірки надходжень та під час проведення Банком додаткового вивчення, повідомив, що продовжує займатись торгівлею криптовалютою, тобто знехтував проханням АТ «А-Банк» і продовжив використовувати рахунки, відкриті в АТ «А-Банк для здійснення подібних операцій. 
       Банком прийнято рішення розірвати укладені з фізичною особою договори та закрити поточні рахунки, на підставі абзацу третього частини 1 ст. 15 Закону України від 06 грудня 2019 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а саме, у зв`язку із встановлення неприйнятно високого ризику за результатами переоцінки Банком ризику клієнта, про що 23 червня 2023 року Банк повідомив ОСОБА_1 .
       Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення його прав, інтересів з боку АТ «А-Банк».
       Доводи апеляційної скарги про порушення Банком Конституції України, за встановлених фактичних обставин, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. 
       Позивач не заперечує того факту, що рахунок фізичної особи використовував для підприємницької діяльності зокрема і для торгівлі криптовалютою. 
       В той час коли, згідно п.14 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, яка була чинною на час виникнення у позивача договірних відносин із відповідачем, забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.
       Доводи апеляційної скарги в частині того, що чинне законодавство України не забороняє фінансових операції із криптовалютою, не можуть слугувати підставою для задоволення позову.
       Доводи апеляційної скарги про те, що Інструкції Банку суперечать законодавству колегія суддів не бере до уваги, оскільки Банк у своїй діяльності керується КонституцієюУкраїни і Законами України “Про банки і банківську діяльність”, “Про Національний банк України”, “Про акціонерні товариства”, іншими законами, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Національного банку, Статутом. Інструкції Банку є затвердженими належним чином та незгода позивача із діями Банку не свідчить про те, що Інструкції Банку суперечать законодавству.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.        
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ: 
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 січня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 24 квітня 2024 року.

       Головуючий:                         А.П.Барильська

       Судді:                         Е.Л. Демченко 

                                                                               М.О. Макаров