ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/22258/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Баранник Н.П.,     
  
                    розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 р. (суддя Турлакова Н.В.) в адміністративній справі №160/22258/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернулась  до  суду  адміністративним позовом,  в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-307962-55У від 22.02.2021 p.  з єдиного внеску на суму 37788,74 грн.; зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 нарахування в автоматичному режимі заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37788, 74 грн.
          В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що вона не здійснювала підприємницьку діяльність з 2006 року,  а з 2011 року працювала як найманий працівник у ТОВ Фірма «Мед-Сервіс», ТОВ «Мед-Сервіс Інвест», ТОВ «МС Маркетинг Аналітик», ТОВ «БАДМ», які сплачували за неї ЄСВ. Зазначені обставини, а також відсутність боргу з єдиного внеску, на переконання позивачки, є підставами для задоволення її позовних вимог.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позовну заяву задоволено.
          У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
          В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що станом на 18.10.2023 за даними ІС "Податковий блок" в ІКП ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка по єдиному внеску на загальну суму 37788,74 грн., що стало підставою для винесення спірної Вимоги, яка, на думку скаржника, є правомірною і скасуванню не підлягає.
          У письмовому  відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить повернути апеляційну скаргу апелянту у зв`язку із її підписанням особою, яка не має такого права, а також відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки на момент формування спірної Вимоги не було на те законних підстав внаслідок сплати єдиного внеску особами, з якими позивачка перебувала у трудових відносинах, тобто її роботодавцями. Крім того, позивачка підприємницькою діяльністю не займається з 2006 року та вважала, що підприємництво вже давно закрито (подавались відповідні заяви). Повторно дії щодо припинення ФОП позивачкою здійснено 08.06.2023.
          Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, оскільки повноваження  підписанта апеляційної скарги  підтверджені даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перевірка яких здійснюється апеляційним судом на стадії прийняття апеляційної скарги   без  з`ясування думки інших учасників справи. 
          Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
          " ОСОБА_1 з 05.03.2001 по 08.06.2023 перебувала на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ, як фізична особа-підприємець у статусі - «основний платник» на загальній системі оподаткування та була платником єдиного внеску, що підтверджується Ідентифікаційними даними, які надані відповідачем до відзиву. Згідно інформаційних баз даних контролюючого органу в ІКП 71040000 ФОП ОСОБА_1 відображені нарахування з єдиного внеску за період 2017 - 2020 роки у сумі 37788,74 грн., а саме: за 2017 рік у сумі 8448,00 грн, термін сплати 09.02.2018; за І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, термін сплати 19.04.2018; за II квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, термін сплати 19.07.2018; за III квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, термін сплати 19.10.2018; за IV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн, термін сплати 21.01.2019; за І квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн, термін сплати 19.04.2019; за II квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн, термін сплати 19.07.2019;  за III квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн, термін сплати 21.10.2019; за IV квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн, термін сплати 20.01.2020; за І квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн, термін сплати 21.04.2020; за II квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн, термін сплати 20.07.2020; за III квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн, термін сплати 19.10.2020; за IV квартал 2020 року у сумі 2200,00 грн, термін сплати 19.01.2021. Відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-307962-55У від 22.02.2021p. на суму 37788, 74 грн. 13.06.2023 року позивач звернулася із скаргою до Начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-307962-55У від 22.02.2021 р., за результатами розгляду якої рішенням від 04.07.2023 року № 17782/6/99-00-06-02-03-06 відмовлено у задоволенні вказаної скарги. Згідно даних АІС «Податковий блок» станом на 23.10.2023 у ІКП ФОП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 рахується заборгованість по єдиному внеску у сумі 37788,74 гривень."
          Вважаючи таку вимогу протиправною, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
          Постановляючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної Вимоги, у зв`язку із чим зобов`язав Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з інтегрованої картки  (ІКП) позивачки,  як платника податків, заборгованість з єдиного соціального внеску на суму 37788,74грн.
          Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          Відповідно до пункту 4 частини 1 статті цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно пункту 5 частини 1 статті 1 Закону мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Частиною 5 статті 8 Закону встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
          Частиною 4 статті 25 Закону визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
          Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок:
          "Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.".
          Таким чином, визначальною ознакою при визначенні обов`язку сплачувати єдиний внесок є обставина наявності реєстрації особи, як фізичної особи-підприємця. У випадку перебування такої особи у трудових правовідносинах, як найманого працівника, та сплати єдиного внеску його роботодавцем, подвійне нарахування єдиного внеску за один і той самий період законом не передбачено.
          За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманих на запит колегії суддів, ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична-особа підприємець 05.03.2001. Ця обставина сторонами не заперечується. 
          З 01 липня 2004 р. набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання, зокрема, такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. 
          Суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що "з 2005 року позивачем не вчинялися жодних дій з приводу реєстрації, перереєстрації, перенесення/зміни його даних як фізичної особи-підприємця у зв`язку з набранням чинності 01 липня 2004 року Закону № 755-IV.".
          Проте, таке твердження суду спростовано записом 22230170000005859, внесеним 05.12.2005 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Доказів того, що цей запис  внесено поза волевиявленням позивачки, всупереч порядку, встановленому Законом №  755-IV, матеріали справи не містять. Більш того, законність внесення державним реєстратором зазначеного запису знаходиться поза межами предмету спору у даній справі.
          Також, позивачка в апеляційній скарзі стверджувала, що нею подавались відповідні  заяви про закриття "підприємництва", однак доказів на підтвердження цієї обставини нею не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції. З 05.03.2001 по 08.06.2023 позивачка перебувала на обліку як платник податків (номер взяття на облік 9636) у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ (м. Кам`янське). З 06.03.2001 у цьому ж органі вона числиться як платник єдиного внеску. Державна реєстрація припинення ФОП за її рішенням здійснено  08.06.2023, номер запису 2002230060001005859. Крім того, у заяві від 08 червня 2023 р., адресованій начальнику Кам`янського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Дніпропетровській області, позивачка просила надати їй 10-30 календарних днів на сплату боргу за спірною Вимогою у добровільному порядку, не заперечуючи правомірність його нарахування  (а.с.70,71).
           Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 липня 2020 р. у справі № 260/81/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого лише відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" №755-ІУ, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом (п. 86 постанови).
          Оскільки ОСОБА_1 була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа-підприємець, до 08.06.2023, вона до цього часу мала можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а, відтак, є учасником системи  загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом. 
          Як встановлено судом першої інстанції, заборгованість з єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. нарахована позивачці за період: 2017 рік (термін сплати 09.02.2018), 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік.
          Згідно довідки форми ОК-7 за позивачку страхові внески  сплачували її роботодавці: у 2017, 2018, 2019 роках, з січня по березень, з травня по серпень  - ТОВ фірма "Мед-Сервіс".                      У 2020 році  страхові внески не сплачені у квітні, вересні, жовтні, листопаді та грудні (а.с.14).
          Отже, нарахування заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску має бути здійснено за 2020 рік за 5 місяців. Нарахування за інші  періоди  є безпідставним.
          Мінімальний страховий внесок у 2020 році складав у квітні - 1039,06 грн. (22% від 4723 грн. мін.зар.пл.);  у вересні - 1100 грн. (22% від 5000 грн. мін.зар.пл.) ; за третій квартал   - 2200 грн. (сума визначена відповідачем).
          Таким  чином, загальна сума боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску складає 4339,06 грн., яка підлягає сплаті позивачкою.  
          Колегія суддів звертає увагу, що єдиний соціальний внесок це платіж, якій сплачується до Пенсійного фонду та фондів соціального страхування. Сплата єдиного соціального внеску гарантує позивачці те тільки право на соціальний захист, але й право на пенсійне забезпечення. Тобто, у своєчасній сплаті єдиного соціального внеску має бути зацікавлена, перш за все, сама позивачка. 
          Оскільки сума заборгованості позивачки зі сплати єдиного соціального внеску складає 4339,06  грн., підстави для нарахування 33449,68 грн. - відсутні, тому спірна Вимога на цю суму підлягає скасуванню як протиправна.
          Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 нарахування в автоматичному режимі заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 37788, 74 грн., колегія суддів зазначає наступне.
          Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджений наказом Міністерства  фінансів України № 5 від 12.01.2021 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за № 321/35943). Відповідно до цього Порядку  інтегрована картка платника (ІКП) – це форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу. Визначення первинних показників щодо сум погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, у тому числі, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили.
          Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про скасування/скасування в частині вимоги про сплату боргу (недоїмки) є самостійною та достатньою  підставою для внесення відповідних змін до ІКП платника податків. 
          Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскаржене рішення, за результатом його перегляду в апеляційному порядку, скасовується, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та приймається нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
          Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
          Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 1073,60 грн. ( а.с. 24).
          Зважаючи на часткове задоволення позову (33449,68 грн. від ціни позову 37788,74 грн., що складає 88,51 %, на користь позивачки підлягають відшкодуванню судові витрати на суму 950,24 грн. (88,51 % від 1073,60 грн.).
          Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - задовольнити частково.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 р. в адміністративній справі №160/22258/23 - скасувати та ухвалити нове рішення.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Визнати  протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-307962-55У від 22 лютого 2021 р. на суму 33449,68 грн.          
          У задоволенні решти позову - відмовити.
          Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору на суму 950 (дев`ятьсот п`ятдесят) грн. 24 коп.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 травня 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
  
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник